ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4627/21 Справа № 182/5798/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М., 
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ»

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року, яке ухвалено суддею Рунчевою О.В. у м. Нікополі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. 
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 21.04.2017 року за № 66-к його прийнято на роботу майстром дільниці формування по ХТС та дільниці крупного литва ливарного цеху з 24.04.2017 року з окладом згідно штатного розпису з випробувальним строком 3 місяці.
Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 29.05.2020 року за № 868 -к ОСОБА_1 звільнено з роботи 29.05.2020 року на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України за угодою сторін з виплатою компенсації за невикористану щорічну основну відпустку 14 календарних днів.
Позивач зазначає, що станом на 08.10.2020 року сума заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 14159,75 грн., яку він просить стягнути з відповідача у примусовому порядку.
У зв`язку з наведеним вище, враховуючи положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.05.2020 року по день винесення судового рішення, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 593, 15 грн.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в розмірі 61094,45 грн. з утриманням при виплаті передбачених законом податків та обов`язкових платежів та 840 грн. 80 коп. сплаченого позивачем судового збору.
В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ч.5 ст. 265 ЦПК України, оскільки зміст резолютивної частини рішення не містить чіткого визначення періоду затримки проведення розрахунку з позивачем ОСОБА_1 середнього зарбітку
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 21.04.2017 року за № 66-к ОСОБА_1 прийнято на роботу майстром дільниці формування по ХТС та дільниці крупного литва ливарного цеху з 24.04.2017 року з окладом згідно штатного розпису з випробувальним строком 3 місяці (а.с. 7).
Наказом до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 29.05.2020 року за № 868-к ОСОБА_1 звільнено з роботи 29.05.2020 року по ст. 36 п. 1 КЗпП України за згодою сторін з виплатою компенсації за невикористану щорічну основну відпустку 14 календарних днів. (а.с. 8).
Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 01.10.2020 року за № 235 (а.с. 10), заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 станом на 29.09.2020 року складає 26 461,67 грн.(а.с. 10)
Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 01.10.2020 року за № 235 за період з 29.05.2020 року по 28.09.2020 року ОСОБА_1 була виплачена заробітна плата у розмірі 23175,38 грн. Станом на 29.09.2020 року безпосередня сума до виплати працівнику без податків і зборів становила 21301,64 грн.(а.с. 11)
Відповідно до виписки по рахунку позивача ОСОБА_1 , підприємством було виплачено позивачу 30.09.2020 року частину заробітної плати у розмірі 3571,02 грн. та 02.10.2020 року у розмірі 3570, 87 грн. (а.с. 14-15).
Відповідно до платіжного доручення від 28.10.2020 року сума заборгованості була сплачена Товариством з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» шляхом перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 в розмірі 16 918, 69 (а.с. 37).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України, середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 61 094 грн. 45 коп. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляд на наступне. 
Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.
Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача із займаної посади, тобто 29.05.2020 року, відповідач ТОВ «М-ЛИТ» не провів виплату позивачу всіх належних сум.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.05.2020 року по 27.10.2020 року.
Погоджується колегія суддів і з розміром стягнутого судом першої інстанції середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на наступне. 
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.
У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 6-2404цс15 від 05.10.2016 року, Постанові Верховного Суду № 61-28733св18 від 05.12.2018 року та Постанові Верховного Суду № 61-1564св20 від 22.02.2021 року котрі, в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, повинні враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Як вбачається із матеріалів справи, кількість робочих годин затримки виплати зарплати у вигляді одноразової допомоги за період з 30.05.2020 року – дати звільнення позивача по 27.10.2020 року – дата, що передувала остаточному розрахунку відповідача з позивачем, становить 103 робочі дні. 
Середньоденна заробітна плата позивача становить 593,15 грн., що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» (а.с.12).
Отже, оскільки кількість робочих днів затримки нарахованої заробітної плати за період з 30.05.2020 року по 27.10.2020 року, включно, становить 103 робочі дні, середній заробіток за час затримки нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні становить 61 094,45 грн. (593,15 грн. х 103 дні затримки розрахунку).
Колегія суддів враховуючи вище викладене, перевіривши розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, який колегія суддів вважає вірним та погоджується з ним, приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30.05.2020 року по 27.10.2020 року в сумі 61 094,45 грн.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ч.5 ст. 265 ЦПК України, оскільки зміст резолютивної частини рішення не містить чіткого визначення періоду затримки проведення розрахунку з позивачем ОСОБА_1 , оскільки резолютивна частина рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.5 ст. 265 ЦПК України, містить висновок про часткове задоволення позову та висновок про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 61 094,45 грн. При цьому мотивувальна частина рішення суду першої інстанції містить фактичні обставини, встановлені судом, зокрема судом встановлено, що середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 61 094,45 грн. стягується за період за період з 30.05.2020 року по 27.10.2020 року та судом першої інстанції наведено відповідний розрахунок. 
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України,  суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» залишити без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 17 травня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: