ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

12 квітня 2021 року
м. Харків

справа №643/13857/20
провадження № 22-ц/818/2241/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук  Н.П. ,
суддів: Маміної О.В., Кругової С.С.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу 

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок залиття
      
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_3 , на рішення Московського районного суду м.Харкова від 30 грудня 2020 року, ухвалене суддею Горбуновою Я.М., в залі суду в м. Харків, 

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок залиття.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є власником нежитлових приміщень 1-го поверху №104-108, 111-113 в літ А-16, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 27.03.2009 року р. №609, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горішнім Є.В., витяг з Державного реєстру правочинів №7138836 від 27.03.2009 року.

Відповідач є власником вище розташованої квартири  АДРЕСА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу від 11.10.2010 року № 2804, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А.

28.07.2019 року сталося залиття належних йому нежитлових приміщень через течу кульового крану з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 , внаслідок чого йому було завдано матеріальної шкоди залиттям оздоблювальних матеріалів у розмірі 52 642 грн. 00 коп. та меблів у розмірі 50 300 грн. 00 коп., всього у розмірі 102 942 грн. 00 коп. У зв`язку із чим просить стягнути вказану суму з відповідача. 

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 30 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 52 642 (п`ятдесят дві тисячі шістсот сорок дві ) грн.

В задоволенні іншої частини відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 10 988 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 76 коп. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі. Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що матеріали справи не містять відповідних доказів, що меблі, які зазначені у висновку експерта належать на праві власності саме позивачу, так само, як не надано доказів, що меблі, які перераховані у висновку експерта і за якими визначений розмір шкоди, знаходилися на час залиття в приміщенні і були пошкоджені внаслідок залиття. Зазначає, що відповідачем не було надано заперечень з цього приводу в суді першої інстанції, у зв`язку із чим позивач вважала доведеним той факт, що в нежитловому приміщенні, яке належить на праві власності позивачу, розташований салон-краси, а отже і меблі які розташовані в даному приміщенні є власністю позивача. Вказує, що висновком комплексного будівельно-технічного та товарознавчого дослідження № 16625/17066 від 25.11.2019 року встановлено розмір матеріальної шкоди та не спростовано відповідачем.

ОСОБА_2 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. 

Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вказує, що позивачем не надано до суду першої інстанції належних та допустимих доказів підтвердження матеріальної шкоди у визначено розмірі. 

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача в залитті нежитлових приміщень, належних позивачу, доведена наявними в матеріалах справи доказами, однак належних доказів на підтвердження завдання позивачу матеріальної шкоди внаслідок залиття меблів по АДРЕСА_1 суду не надано.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником нежитлових приміщень 1-го поверху №104-108, 111-113 в літ А-16, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 27.03.2009 року р. №609, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горішнім Є.В., та витягу з Державного реєстру правочинів №7138836 від 27.03.2009 року (а.с.7-9).

З матеріалів справи вбачається, що в даному приміщенні розташований салон краси.

Відповідач є власником вище розташованої квартири  АДРЕСА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 11.10.2010 року № 2804, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. та витягу Державного реєстру правочинів №17697544 від 09.08.2019 року (а.с.5-6).

28.07.2019 року сталося залиття нежитлових приміщень 1-го поверху №104-108, 111-113 в літ А-16, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 внаслідок течії кульового крану з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується актом, складеним комісією у складі майстра та слюсара-сантехника і затвердженого зам. директора ТОВ «Мегаінвестстрой» 29.07.2019 р. (а.с.44).

Відповідно до висновку комплексного будівельно-технічного та товарознавчого дослідження № 16625/17066 від 25.11.2019 р. встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої залиттям оздоблювальних матеріалів салону краси по АДРЕСА_1 становить 52 642 грн. 00 коп. та розмір матеріальної шкоди, завданої залиттям меблів по АДРЕСА_1 становить 50 300 грн. 00 коп., а всього загальна матеріальна шкода завдана при залитті салону краси становить 102 942 грн. 00 коп.( а.с. 11-41).

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За змістом положень статті 1166 ЦК України, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затвердженінаказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року N 76, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за N 927/11207 передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

З Додатку до даних Правил вбачається, що в Акті про залиття має бути зазначено причини залиття, встановлені при обстеженні, а також хто заподіяв шкоду, висновки і рекомендації комісії. Крім того, в акті має бути описано, що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачка  ОСОБА_2  не заперечувала, що залиття квартири  АДРЕСА_2  мало місце з її вини.

Отже судом першої інстанції встановлено, що саме з квартири відповідача відбулося залиття нежитлових приміщень позивача, яке є предметом спору.

Дана обставина відповідачем не спростована.

25 листопада  2019 року судовим експертом ОСОБА_4  надано висновок комплексного будівельно-технічного та товарознавчого дослідження № 16625/17066 від 25.11.2019 року, результаті якого 13 вересня 2019 року проведеного огляд майна в нежитловому приміщенні№ 2. Також у висновку зазначено, що візуально встановлено, що майно перебувало у використанні, і має дефекти від експлуатації. 

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основний вид діяльності за КВЕД-96.02 – Надання послуг перукарям та салонам краси, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 

Слід зазначити, що експертом проведено як оцінку доказів, так і обстеження самого приміщення, що свідчить про встановлення дійсних причин залиття та про проведення належного експертного дослідження.

На спростування розміру завданої шкоди відповідачем не надано жодних доказів.

Отже колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, апеляційна скарга задоволенню, а рішення суду першої інстанції відповідній зміні.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено було судовий збір при поданні позову у сумі 1176,40 грн. відповідно до квитанції, доданої до позову; за проведення експертизи сплачено 14 695,20 грн., що підтверджується квитанціями, доданими до позову; понесені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 675 грн., що підтверджується наданими до суду договором про надання правової допомоги від 05.05.2020 р. та додатковим договором до нього, актом приймання-передачі виконаних робіт від 24.11.2020 р., квитанціями, а загалом судові витрати складають суму у розмірі 21 546,60 грн.

З урахування задоволення позовних вимог в повному обсязі із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі підлягають стягненню в повному обсязі. 

Також з урахуванням задоволення апеляційної скарги з із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1764,60 грн. 

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 30 грудня 2020 року – змінити в частині суми стягнення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 102 942 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 23 311,20 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                             Н.П.Пилипчук 

Судді –                                                                О.В. Маміна 

                                                                       С.С. Кругова