УХВАЛА

13 квітня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/1041/15-г 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Колос І.Б.,
розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи-підприємця Савчук Наталії Федорівни (далі - ФОП Савчук Н.Ф.)
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021
за позовом фізичної особи-підприємця Савчук Н.Ф.
до товариства з обмеженою відповідальністю "Навігатор-Інвест"
про стягнення 239 004,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

11.03.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) ФОП Савчук Н.Ф. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 у справі №910/1041/15-г та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали касаційної скарги та додані до неї документи, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 

Предметом позову у даній справі є стягнення 239 004,50 грн., а, отже, ціна позову у справі № 910/1041/15-г не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ГПК України.

Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що місцевим господарським судом встановлено, що приймання-передача спірного приміщення відбулася саме за актом від 26.12.2014, тоді як суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові, з посиланням на встановлені в господарській справі №910/2207/14 обставини, зазначив, що відповідачем повернуто позивачу орендоване приміщення згідно з актом приймання-передачі від 20.08.2014, при цьому не спростував висновку суду першої інстанції та не навів оцінки існування двох актів приймання-передачі орендованого приміщення та впливу наведених обставин на вирішення даного спору з відповідними правовими обґрунтуваннями. Таким чином, висновки апеляційного суду про часткове задоволення апеляційної скарги є передчасними та зроблені всупереч вимогам статті 86 ГПК України без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин, що мають істотне значення для справи, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд. Також скаржник вказує, що відповідно до частини п`ятої статті 310 ГПК України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. Отже, під час нового розгляду справи №910/1041/15-г апеляційному господарського суду необхідно було врахувати висновки, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 23.09.2015 у справі №910/1041/15-г.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Наявності таких випадків скаржником не наведено та не обґрунтовано.  

Доводи, які викладені в касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятим судовим рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява                № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У контексті викладеного необхідно враховувати, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

З урахуванням наведеного Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Савчук Н.Ф. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 у справі №910/1041/15-г, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Крім цього, Суд зазначає, що дана ухвала постановлена в межах розумних строків з урахуванням тимчасової непрацездатності судді Селіваненка В.П.

Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Савчук Наталії Федорівни на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 у справі № 910/1041/15-г.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                        В. Селіваненко

Суддя                                                                                                    І. Булгакова

Суддя                                                                                                    І. Колос