ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/7732/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:  
                                         судді-доповідача Чумака С.Ю.,
                                                   суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 160/7732/20 (суддя І інстанції – Дєєв М.В.)
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
-          визнати противоправними дії відповідача щодо відмові у зарахуванні йому періодів з 20.01.1977 по 04.09.1980, з 27.02.1985 по 08.09.1989, як роботи в місцевості, прирівняної до району Крайньої Півночі, на пільгових умовах, а саме зарахування одного року роботи у вказаний період часу в місцевості, прирівняної до району Крайньої Півночі, за один рік та шість місяців;
-          зобов`язати відповідача зарахувати йому періоди з 20.01.1977 по 04.09.1980, з 27.02.1985 по 08.09.1989, як роботи в місцевості, прирівняної до району Крайньої Півночі, на пільгових умовах, а саме зарахування одного року роботи у вказаний період часу в місцевості, прирівняної до району Крайньої Півночі, за один рік та шість місяців, починаючи з 13.10.2015 (з моменту призначення пенсії).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування скарги зазначив, що факт його роботи в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, а пільги, якими він користувався, визначені нормативно-правовими актами і не потребують додаткового підтвердження. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
04.06.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про перерахунок пенсії з урахуванням стажу роботи 1 рік за 1 рік 6 місяців роботи Крайньої Півночі.
18.06.2020 відповідач листом № 11156-1143/К-02/8-0400/20      відмовив у пільговому зарахуванні періодів з 20.01.1977 по 04.09.1980 та з 27.02.1985 по 08.09.1989, оскільки не надано доказів укладання трудового договору або інших документів на підтвердження право на пільги працівників, що працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі. (а.с. 5-6)
Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що лише факт роботи на підприємстві, яке знаходиться в районах Крайньої Півночі, є недостатнім для підтвердження наявності права на пільгове обрахування стажу, а надана позивачем трудова книжка не містить даних, що позивач користувався відповідними пільгами, передбаченими нормативно-правовими актами, зазначеними в абзаці 2 пункту 5 розділу   Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Згідно п. 5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. 

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Отже, за змістом викладених правових норм достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців ) є сукупність таких обставин: 
1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 
2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967 та Постановою № 148.

Таким чином, законодавець чітко визначив наявність двох обов`язкових складників для застосування пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість), відсутність хоча б однієї із підстав призведе до неврахування пільгового стажу при призначенні пенсії, про що правильно зазначено в рішенні судом першої інстанції.

На підтвердження позовних вимог позивачем подано до суду копії трудової книжки, що підтверджує тривалість трудового стажу позивача в місцевостях, прирівняних до районів Крайоньої Півночі (а.с. 7-14), та довідки від 21.02.1991 № 503к, що він дійсно в період з 29.07.1987 по 12.09.1989 працював у СМП-682 треста «Ургалбамтрансстрой» (а.с. 15), проте вказані документи не містять даних, що позивач користувався відповідними пільгами, передбаченими нормативно-правовими актами, зазначеними в абзаці 2 п. 5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що виключає можливість пільгового обчислення страхового стажу позивача.

Жодних інших доказів на підтвердження права на пільгове обчислення стажу позивачем судам обох інстанцій не надавалось.

Лише сам факт роботи позивача на підприємстві, яке знаходилось в районах Крайньої Півночі, без наявності другої умови (поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967 та Постановою № 148) не є достатнім для пільгового обчислення страхового стажу позивача, як правильно зазначив і суд першої інстанції.

Доводи позивача, що пільги, якими він користувався, визначені нормативно-правовими актами і не потребують додаткового підтвердження, є безпідставними, оскільки про користування пільгами, як зазначалось вище, повинно бути зазначено хоча б в одному з документів, які особа подає на підтвердження свого права.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстави для перерахунку пенсії позивачу відсутні.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим  апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених зазначеним пунктом.
На підставі викладеного, керуючись статтями  242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 160/7732/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                          суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                          суддя                                                            І.В. Юрко