Справа № 6-14/2009
Провадження № 22-ц/801/1146/2021
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року	Справа № 6-14/2009	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
       головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В., 
               за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,
       за участю сторін: представника  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №6-14/2009 за матеріалами подання державного виконавця ВДВС Тиврівського РУЮ про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , 
за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2009 року, яка постановлена суддею Кіосак Н.О., в Тиврівському районному суді Вінницької області, 

в с т а н о в и в:

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2009 року подання державного виконавця ВДВС Тиврівського РУЮ задоволено.
Тимчасово обмежено боржника – громадянина України  ОСОБА_1  у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта до завершення виконання своїх зобов`язань за виконавчим листом №2-774, виданого 24 грудня 2008 року Тиврівським районним судом Вінницької області.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати ухвалу та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні подання державного виконавця відмовити.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що державним виконавцем не доведено факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, а суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив лише з існування заборгованості за виконавчим листом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

У відповідності до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".
Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Частиною другою ст.6 цього Закону передбачено, що Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За змістом ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. 
Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. 

У проведеному 01 лютого 2013 року Верховним Судом України аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Таким чином, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При цьому з наявних у справі доказів не вбачається доведеності факту свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

На підтвердження вимог подання, державним виконавцем було долучено до справи лише виконавчий лист від 09 грудня 2008 року №2-774/08, постанову про відкриття виконавчого провадження від 26 серпня 2009 року ВП №14412766 та акт державного виконавця від 29 вересня 2009 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 в с. Довгополіка прописаний але не проживає, кошти та автомобіль на час перевірки відсутні.

Проте, жодних доказів, які б вказували на свідоме ухилення боржника від зобов`язань, покладених на боржника рішенням, тобто вчинення ОСОБА_1 свідомих діянь (дії або бездіяльність), спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо), до справи не надано.

Так, у справі відсутні, зокрема, і докази отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто суд достеменно не може стверджувати про наявність такого факту.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що державним виконавцем не надано достатніх та належних доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судом.

Відтак, факт ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього зазначеним судовим рішенням зобов`язань не знайшов свого підтвердження матеріалами справи, а тому підстави для задоволення заяви державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон відсутні.

За таких обставин подання державного виконавця ВДВС Тиврівського РУЮ про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань, покладених судовим рішенням, є недостатньо обґрунтованим, передчасним, а тому не може бути задоволено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні вказаного подання.

З огляду на наведене доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2009 року скасувати. 
У задоволенні подання державного виконавця ВДВС Тиврівського РУЮ про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1  – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Повний текст судового рішення складено 02 червня 2021 року.

Головуючий                 Сопрун В.В.

Судді                                 Войтко Ю.Б.
                                       
                                                       Матківська М.В.