ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/14330/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 ( суддя першої інстанції Турова О.М.) в адміністративній справі №160/14330/20 за позовом   ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1 ,  Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
03.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суд із адміністративним позовом  до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просив:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 01.03.2018р.;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 організувати виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 01.03.2018р.;
зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 01.03.2018р.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що позивач з 01.08.2015р. по 23.06.2018р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді  офіцера групи армійської авіації відділу протиповітряної оборони. Відповідно п. «а» ч.6  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) №105 від 11.06.2018 р. позивача звільнено з військової служби у запас. В подальшому наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.06.2018р. №146 позивача з 23.06.2018 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо не проведення нарахування та виплати у період 01.01.2016р. по 01.03.2018р. індексації його грошового забезпечення, з урахуванням того, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідач повинен був зробити повний розрахунок з позивачем без надання останнім будь-яких додаткових заяв чи вимог, та з посиланням на норми  Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  та  Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, при цьому, з урахуванням того, що  відповідно до листа фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ ЗС України з 27.12.2019 року військова частина НОМЕР_1 зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 , позивач просив зобов`язати здійснити виплату індексації його грошового забезпечення саме через рахунки відповідача.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 01.03.2018р.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 01.03.2018р.
У задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що в 2016 році відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців. У зв`язку з цим, на виконання вимог телеграми Міністра оборони України від 31.12.2015р. №248/3/9/1/1150 щодо збільшення грошового забезпечення військовослужбовців Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових частин (установ, організацій) роз`яснення від 04.01.2016р. №248/3/9/1/2, згідно з якими у зв`язку із внесенням змін до Порядку № 1078 індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення. При цьому, відповідачем зауважено, що індексація грошового забезпечення не може вважатися тією складовою грошового забезпечення, в розумінні  статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, оскільки індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, що виключає можливість включення її до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини. Також, відповідно до статті 5 Закону України  Про індексацію грошових доходів населення  проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. Крім того, відповідачем зазначено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України у січні 2016 року  вересні 2018 року у Міністерства оборони України  не було.  
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно з п. 3 ч. 1  ст.  311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1  ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач з 01.08.2015р. по 23.06.2018р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді  офіцера групи армійської авіації відділу протиповітряної оборони.
Так, наказом начальника Генерального штабу  Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 15 квітня 2013 року №252 майора ОСОБА_1 було призначено на посаду чергового менеджера відділення напрямків відділу  оперативного управління командного центру штабу та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №113 від 29 квітня 2013 року з 29 квітня 2013 року зараховано до списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) №105 від 11.06.2018р. майора ОСОБА_1 , офіцера групи армійської авіації, звільнено з військової служби в запас відповідно до частини шостої  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) з урахуванням підпункту «ї» пункту 1 частини восьмої (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу), без права носіння військової форми одягу.
Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 23 червня 2018 року №146 (по стройовій частині) позивача з 23 червня 2018 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а також направлено для постановки на військовий облік до Бердянського РВК Запорізької області.
В зазначеному вище наказі також, зокрема,  визначено виплатити позивачеві: щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 50% посадового окладу; надбавку за особливості проходження служби у розмірі 10% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років; надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% посадового окладу з 01 червня по 23 червня 2018 року; відповідно до абзацу третього пункту 14 статті  101  Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  виплатити грошову компенсацію за 07 (сім) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік та виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до  Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393  за 19 (дев`ятнадцять) календарних років.
При цьому судом встановлено та відповідачем визнається у власному відзиві на позовну заяву, що у зв`язку із відсутністю відповідних видатків на проведення індексації грошового забезпечення протягом періоду з 01.01.2016р. по 01.03.2018р. індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не здійснювалась (не нараховувалась) та не виплачувалась.
Проводячи остаточний розрахунок при звільненні позивача з військової служби, виключенні його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідач-1 також не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 не індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 01.03.2018р.
Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII  (далі  Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців  діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Згідно з частинами 1-4  статті 9 Закону № 2011-XII  держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з Преамбулою до  Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII  (надалі  Закон №1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених  Конституцією України  гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Відповідно до  ст. 1 Закону № 1282-XII  індексація грошових доходів населення  встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону № 1282-XII  передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Підтримка купівельної спроможності соціальних виплат, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму, здійснюється шляхом перегляду їх розміру у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму відповідно до законодавства. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Тобто, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до  статті 4 Закону № 1282-ХІІ  індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно зі  статтею 5 Закону № 1282-ХІІ  підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Статтею 6 Закону № 1282-XII  визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених  статтею 4 цього Закону  грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003  затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі  Порядок № 1078). Згідно з пунктом 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з пунктом 1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до пункту 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до п.5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Оскільки, позивачу за період з 01.06.2016 по 01.03.2018 включно індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині.
Відтак, доводи відповідача щодо відсутності видатків на виплату індексації грошового забезпечення за 2016-2018 роки, і, як наслідок, відсутності підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення є необґрунтованими.
Колегія суддів звертає увагу на те, відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є само по собі належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат, оскільки відповідачем не доведено, що у бюджеті відповідного рівня, з якого здійснюється відповідне фінансування, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.
Крім того, відповідачем не надано доказів того, що останнім надсилалися до вищестоящого органу потреби на виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.
Судовою колегією враховується, що відповідно до ст. 18 Закону України від 05.10.2000  № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Тобто, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Не заслуговують на увагу посилання відповідача на п.1.9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким інших осіб, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, яким передбачено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців, оскільки наведені норми стосуються виключно грошового забезпечення, а не його індексації і висновки відповідача, що наведена норма стосується в тому числі і індексації, суперечать нормативно-правовому акту вищої юридичної дії, а саме нормам Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно - правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2019  у справі № 825/1987/17 та від 05.02.2020 у справі №825/565/17.
На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення заявлених позовних вимог.
Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.  315,  316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6  ст.12 КАС України  дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5  ст.328 цього Кодексу  судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст.  243,  250,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2021  в адміністративній справі №160/14330/20 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до  ст. 325 КАС України  та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України.
Повний текст судового рішення складено 25 червня 2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва