ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" квітня 2021 р.           Справа№ 910/13071/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Мартюк  А.І. 

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Завод 410 ЦА» 
на рішення          Господарського суду міста Києва
від                               18.12.2020
у справі                    №910/13071/20 (суддя - Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю
«ПРОМЕЛЕКТРОНІКА»
до                    Державного підприємства «Завод 410 ЦА»
про                    стягнення коштів у розмірі 97 456, 05 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» (надалі - позивач, ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (надалі - відповідач, ДП «Завод 410 ЦА», скаржник) про стягнення грошових коштів у розмірі 97 456, 05 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань в частині оплати вартості поставленого позивачем товару згідно Договору поставки №УМТЗ-17-71/1 від 08.08.2017 (надалі - Договір), у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача в сукупному розмірі    97 456, 05 грн, з яких: 70 779, 34 грн основного боргу, 4 954, 55 грн штрафу, 6 261, 63 грн 3 % річних, 15 460, 53 грн інфляційних втрат.
Разом з тим, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи про їх безпідставність та недоведеність належними та допустимими доказами. Окрім того, відповідач посилався на пропуск позивачем встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України строку позовної давності, а тому зазначав, що у позові слід відмовити. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі №910/13071/20 позовні вимоги задоволено частково. 
Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача                    70 779, 34 грн основного боргу, 4 954, 55 грн штрафу, 6 262, 63 грн 3% річних, 15 288, 05 грн інфляційних втрат, 2 098, 43 грн судового збору та       6 336, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 172, 48 грн інфляційних збитків відмовлено. 
Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження доводів позивача, які не спростовані відповідачем у встановленому законом порядку, з огляду на що судом задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 97 283,57 грн.
Водночас, встановивши, що наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат є арифметично невірним, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення 172, 48 грн інфляційних збитків.
Окрім того, враховуючи наявність належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі        6 400, 00 грн, місцевий господарський суд дійшов висновку, що зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача у розмірі пропорційно задоволених позовних вимог.  
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ДП «Завод 410 ЦА» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі №910/13071/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Відтак, судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про виконання позивачем у повному обсязі умов Договору в частині поставки товару в кількості та якості, визначеній у позовній заяві, оскільки позивачем не надано жодного документа, передбаченого авіаційними правилами та умовами Договору, який би підтверджував якість та відповідність товару вимогам заводу-виробника, в матеріалах справи також відсутні докази проходження товаром процедури вхідного контролю у встановленому порядку, а тому підстави для виконання відповідачем зобов`язань в частині здійснення оплати за товар відсутні. 
Також скаржник у апеляційній скарзі зазначає про необґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки із наданих позивачем документів не вбачається, що зазначені витрати є необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. 
Окрім того, у тексті апеляційної скарги скаржником викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, із обґрунтуванням причин такого пропуску. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2021 апеляційну скаргу ДП «Завод 410 ЦА» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючої судді - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), суддів: Мартюк А.І., Алданової С.О.
Судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів, є судом, встановленим законом, про що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема, у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".
05.02.2021 через відділ забезпечення автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 клопотання скаржника про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі №910/13071/20 задоволено, поновлено зазначений строк. 
Відкрито апеляційне провадження у справі №910/13071/20 за апеляційною скаргою ДП «Завод 410 ЦА» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу. 
Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.
На підставі викладених вище правових норм, розгляд апеляційної скарги ДП «Завод 410 ЦА» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі №910/13071/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Водночас, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 встановлено позивачу строк на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу та встановлено сторонам строк для подання пояснень або заперечень, заяв та/або клопотань до суду апеляційної інстанції. 
У відповідності до ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі №910/13071/20 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового рішення за результатами розгляду справи. 
Позивач, скориставшись своїм правом, у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. 
Зокрема, позивач у своєму відзиві зазначає, що відповідач прийняв поставлений товар за Договором, підписав відповідні видаткові накладні, а також не заявив жодних претензій до ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» з приводу поставленого товару, чим засвідчив його відповідність усім вимогам щодо якості, кількості, номенклатурі тощо, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок з оплати за прийнятий товар. 
Водночас, у відзиві позивач повідомляє суд апеляційної інстанції про те, що орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції за складання відзиву на апеляційну скаргу становить 5 000, 00 грн, про що буде подана відповідна заява у передбаченому законом порядку. 
15.02.2021 через відділ забезпечення автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу, у якій останній просить стягнути з відповідача 5 000, 00 грн зазначених витрат. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до вищевказаної заяви долучено наступні документи: 
- копію рахунку-фактури №СФ - 0000027 від 10.02.2021;
- копію платіжного доручення №7840 від 10.02.2021;
- копію Акту приймання-передачі №ОУ- 0000027 від 10.02.2021;
- копію Розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу (Додаток №1 до Акту приймання-передачі №ОУ- 0000027 від 10.02.2021);
- копію Ордеру серії АР №1036503;
- копію Договору-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021;
- копію Додаткової угоди №1 від 01.02.2021 до Договору-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 08.08.2017 між Державним підприємством «ЗАВОД 410 ЦА» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» (продавець) укладено Договір поставки № УМТЗ-17-71/1, згідно п. 1.1. якого продавець зобов`язується протягом строку дії Договору поставити покупцю товари, зазначені в п. 1.3. цього Договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари.
Пункт 1.3. Договору - найменування товару: деталі для літака Ан-32. Код ДК 021-2015 - 34731000-0.
Відповідно до п. 1.4. Договору номенклатурний перелік, асортимент, кількість товарів та ціна, які поставляються за цим Договором, передбачені у Специфікації №1 (Додаток 1), що є невід`ємною частиною договору. 
За умовами п. 2.1 Договору продавець повинен поставити покупцю товари, якість яких відповідає технічним умовам (ТУ) заводу-виробника, відповідним ГОСТам, характеристикам та вимогам державних стандартів, встановленим для цієї групи товарів. 
Згідно п. 2.2 Договору продавець зобов`язаний на товари, які постачаються за цим Договором, видати документ (паспорт, сертифікат якості, бірку тощо, з мокрою печаткою відділу технічного контролю (ВТК)), підтверджуючий якість із посиланням на відповідні ГОСТи, ОСТи, ТУ, або ін., видаткову накладну, податкову накладну. 
Відповідно до п. 2.5 Договору у випадку виявлення невідповідності товарів при прийманні або в період гарантійного строку вимогам, передбаченим п. 2.1. цього Договору, або поставки не укомплектованих товарів, Покупець направляє повідомлення Продавцю про направлення уповноваженого представника для складання Акту рекламації. Продавець зобов`язаний направити свого уповноваженого представника протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання повідомлення. 
Відповідно до п. 3.1 Договору загальна ціна цього Договору на момент його укладення становить 70  779, 34 грн, в тому числі ПДВ 20%: 11  796, 56 грн.
Згідно п. 4.1. розрахунки проводяться наступним шляхом: 
- Покупець направляє Постачальнику (факсимільним зв`язком або електронною поштою) заявку на поставку партії товару в рамках Специфікацій, які є невід`ємними додатками до даного Договору;
- Постачальник передає Покупцю рахунок для оплати замовленої продукції;
- Покупець згідно рахунку в рамках Специфікації (Додатку), проводить платіж, умови зазначаються в кожній Специфікації окремо. 
Пунктом 5.1. Договору встановлено, що строк поставки партії товару буде вказано в кожній Специфікації окремо.
Згідно умов Специфікації №1 (Додатку №1) до Договору - строк постачання: здійснюється протягом 10 (десяти) календарних днів з дня отримання заявки від покупця. Умови оплати: 100% вартості товару протягом 14 банківських днів після поставки та проходження ВТК.
Так, позивачем на виконання умов Договору було здійснено поставку товару вартістю 70 779, 34 грн, на підтвердження чого до позовної заяви надано рахунок-фактуру №СФ-0001681 від 18.07.2017 та підписану обома сторонами видаткову накладну №РН-0002739 від 23.08.2017 на вказану позивачем суму. 
Втім, відповідач впродовж 14 банківських днів після поставки товару (як передбачено в умовах Специфікації №1 до Договору) оплату не здійснив, а отже не виконав грошове зобов`язання згідно умов Договору.
В свою чергу, позивач вказував про неодноразове звернення до відповідача із вимогами здійснити оплату вартості поставленого товару в 2018 та 2019 роках.
Однак, як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції згідно матеріалів справи, вищезазначені доводи позивача щодо звернення до відповідача з відповідними претензіями не знайшли свого підтвердження, оскільки з тексту квитанцій за поштовими відправленнями №6900208605529 та №6900208396377 не вбачається яку саме кореспонденцію (якого змісту) було надіслано позивачем на адресу відповідача по справі.
Враховуючи те, що відповідачем не було сплачено за поставлений позивачем товар згідно Договору, позивач звернувся до місцевого господарського суду із даним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості в сукупному розмірі 97 456, 05 грн, з яких: 70 779, 34 грн - сума основного боргу; 4 954, 55 грн - штрафу; 6 261, 63 грн - 3% річних; 15 460, 53 грн - інфляційні втрати. А також покласти на відповідача судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 2 102, 00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 400, 00 грн.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог, порушення відповідачем умов Договору в частині оплати вартості поставленого товару, у зв`язку з чим частково задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача 70  779, 34 грн основного боргу, 4  954, 55 грн штрафу, 6 262,63 грн 3% річних, 15  288,05 грн інфляційних втрат, 2  098, 43 грн судового збору та 6 336,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
При цьому, у зв`язку з тим, що позивачем арифметично невірно було розраховано інфляційні втрати, у задоволенні позовних вимог про стягнення 172, 48 грн інфляційних збитків суд першої інстанції відмовив. 
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. 
Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України). 
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України). 
Згідно ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. 
Приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
На виконання умов Договору позивачем було поставлено товар згідно Специфікації №1 до Договору, що підтверджується видатковою накладною №РН-0002739 від 23.08.2017, яка підписана сторонами, підписи скріплені печатками. 
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що умовами Специфікації №1 до Договору сторони погодили, що оплата здійснюється шляхом сплати 100% вартості товару протягом 14 банківських днів після поставки та проходження ВТК.
Стосовно доводів скаржника про невідповідність поставленого позивачем товару вимогам законодавства та умовам Договору, та, як наслідок, відсутність у відповідача обов`язку щодо оплати такого товару, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
З умов п. 5.7. Договору вбачається, що приймання товару по кількості і якості проводиться відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу №П-6 від 15.06.1965 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу № П-7 від 25.04.1966 (надалі - Інструкція П-7), з наступними змінами та доповненнями.
Відповідно до п. 16 Інструкції П-7 при виявленні невідповідності якості поставленої продукції, одержувач призупиняє приймання продукції та складає акт, в якому вказується кількість оглянутої продукції та характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач також зобов`язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції та складання двостороннього акту представника відправника, якщо такий виклик передбачений в договорі.
За результатами приймання продукції за якістю та комплектністю з участю представників, складається акт про фактичну якість та комплектність товару, в якому зазначаються прізвища, ініціали осіб, які приймали участь в прийманні продукції за якістю та в складанні акта, місце їх роботи, посади, дата та номер документа про повноваження представника на участь в прийманні продукції за якістю та комплектністю; дата та номер телеграми (телефонограми) про виклик представника виробника (відправника) або відмітка про те, що виклик представника виробника (відправника) основними та особовими умовами поставки, іншими обов`язковими правилами або договором не передбачений, тощо (п. 29 Інструкції П-7). 
Відповідно до п. 30 Інструкції П-7 акт повинен бути підписаний усіма особами, які брали участь в перевірці якості та комплектності продукції. Особа, яка не згодна зі змістом акту, зобов`язана підписати його із застереженням про свою незгоду і викласти свою думку. В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акту, що містить дані, які не відповідають дійсності.
Якщо між виробником (відправником) і одержувачем виникнуть розбіжності про характер виявлених дефектів і причини їх виникнення, то для визначення якості продукції одержувач зобов`язаний запросити експерта бюро товарних експертиз, представника відповідної інспекції за якістю або іншої компетентної організації.
Також, відповідно до п. 2.5 Договору у випадку виявлення невідповідності товарів при прийманні або в період гарантійного строку вимогам, передбаченим п. 2.1 Договору, або поставки неукомплектованих товарів покупець направляє повідомлення продавцю про направлення уповноваженого представника для складання Акту рекламації. Продавець зобов`язаний направити свого уповноваженого представника протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання повідомлення.
Згідно з п. 2.6 Договору продавець у строк 14 днів з моменту підписання Акту рекламації, за власний рахунок здійснює заміну товарів, по яким складений Акт рекламації. 
Отже, враховуючи наведені положення Інструкції П-7 та умови Договору, відповідач у разі виявлення факту поставки позивачем неякісного товару повинен був сповістити позивача про виклик представника останнього для участі в складанні Акту рекламації, чого виконано не було.
При цьому, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними у справі матеріалами, 23.08.2017 відповідач отримав товар за Договором та будь-яких вимог щодо невідповідності товару п. 2.1. Договору, ні під час безпосередньо отримання, ні в період гарантійного строку - щодо якісних характеристик поставленого товару не заявив, про що свідчить відсутність в матеріалах справи складеного та підписаного сторонами Акту рекламації. 
Таким чином, доводи скаржника щодо невідповідності поставленого позивачем за Договором товару вимогам якості та відсутності у відповідача обов`язку щодо оплати вартості такого товару не знайшли свого підтвердження як під час розгляду даної справи судом першої інстанції, так і при перегляді оскаржуваного рішення в суді апеляційної інстанції. 
В той же час, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи відповідача стосовно відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів виконання позивачем та прийняття (отримання) відповідачем товару в кількості та якості не можуть бути прийняті судом, оскільки відповідно до п. 2.1 Договору позивач повинен поставити відповідачу товари, якість яких відповідає технічним умовам (ТУ) заводу виробника, відповідним ГОСТам, характеристикам та вимогам державних стандартів, встановленим для цієї групи товарів.
Відповідно до п. 5.6 Договору право власності на товар, а також ризики випадкової втрати або пошкодження товару переходить від продавця до покупця в момент передачі товару на склад покупця з підписанням відповідних супровідних документів.
Так, згідно з п. 2.2 Договору - продавець зобов`язаний видати документ (паспорт, сертифікат якості, бірку, тощо, з мокрою печаткою відділу технічного контролю) підтверджуючий якість із посиланням на відповідні ГОСТ, ТУ або ін.), видаткову накладну, податкову накладну.
Разом з тим, стаття 666 Цивільного кодексу України визначає правові наслідки, що настають в разі невиконання продавцем обов`язку передати приналежності товару та документи, що стосуються товару. Зокрема, якщо продавець не передає покупцеві документи, які стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.
Із матеріалів справи вбачається, що доказів відмови покупця від прийняття товару за спірною видатковою накладною від 23.08.2017 відповідач не надав. При цьому, спірна видаткова накладна від 23.08.2017 має всі необхідні реквізити первинного документа в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що в свою чергу підтверджує здійснення господарської операції з поставки товару позивачем та отримання такого товару відповідачем, а отже є належним та допустимим доказом підтвердження факту передачі товару позивачем та прийняття відповідачем.
За вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що факт поставки товару позивачем на суму 70 779, 34 грн є підтвердженим наявною в матеріалах справи видатковою накладною №РН-0002739 від 23.08.2017, з огляду на що відповідач зобов`язаний був здійснити оплату вартості поставленого товару не пізніше 14.09.2017 (з урахуванням неробочих днів).
Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази сплати вартості поставленого за Договором товару, при цьому, твердження позивача відповідачем не спростовано, останнім має бути сплачено на користь позивача суму заборгованості за Договором, а саме 70 779, 34 грн. 
Разом з тим, з матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем було нараховано відповідачу штраф за прострочення виконання зобов`язання понад тридцять днів в розмірі встановленому п. 7.3. Договору що становить   4 954, 55 грн (7 % від суми заборгованості), а також 3% річних у розмірі        6 261, 63 грн та інфляційні втрати у розмірі 15 460, 53 грн.
Так, згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Згідно п. 7.3. Договору - за прострочення виконання зобов`язань за Договором понад тридцять днів з винної сторони додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми заборгованості.
Разом з тим, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
На підставі вищевикладених положень законодавства та Договору, перевіривши надані позивачем розрахунки штрафу та 3 % річних, колегією суддів було встановлено обґрунтованість та правильність нарахування сум штрафу у розмірі 4  954, 55 грн та 3% річних у розмірі 6261, 63 грн, а відтак, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги у даній частині. 
При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що наведений позивачем розрахунок інфляційних втрат за весь час прострочення є арифметично невірним, при цьому, борговий період визначено правильно. Таким чином, місцевий господарський суд у відповідності до п. 1.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність про порушення грошових зобов`язань» вірно визначив суму інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача, а саме 15 288, 05 грн, замість                15 460, 53 грн.
Разом з тим, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 400, 00 грн.
Згідно матеріалів справи вбачається, що позивачем у відповідності до вимог ст. 126 Господарського процесуального кодексу Україии було надано належні та допустимі докази понесення останнім витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог. 
Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Доводи викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду, а тому не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позову відповідає нормам чинного законодавства та наявним у справі матеріалам.
Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду оскаржуваного рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також дотримано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі №910/13071/20 з викладених в апеляційній скарзі обставин в розумінні ст. 277 Господарського процесуального кодексу України відсутні. 
Водночас, як вже було зазначено вище, 15.02.2021 через відділ забезпечення автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу, у якій останній просить стягнути з відповідача 5 000, 00 грн зазначених витрат. 
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення вказаної заяви, виходячи з наступного.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
У відповідності до ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статтею 16 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Так, у відповідності до вищевикладених правових норм, позивачем у відзиві на апеляційну скаргу було повідомлено суд апеляційної інстанції, що орієнтовний розрахунок судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції за складання відзиву на апеляційну скаргу відповідача становить 5000,00 грн, про що буде подана відповідна заява у передбаченому законом порядку. 
Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Відповідач своїм правом не скористався, пояснень та/або заперечень на подану позивачем заяву не подав, а отже відповідачем не заявлено щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цій справі, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Апеляційний господарський суд зазначає, що позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відповідно до вимог ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України докази розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті.
На підтвердження витрат, які підлягають сплаті за надання професійної правничої допомоги адвокатом Жечевим Сергієм Олександровичем позивачу під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, останнім до заяви про стягнення витрат на правничу допомогу долучено наступні документи:
- копію рахунку-фактури №СФ - 0000027 від 10.02.2021;
- копію платіжного доручення №7840 від 10.02.2021;
- копію Акту приймання-передачі №ОУ- 0000027 від 10.02.2021;
- копію Розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу (Додаток №1 до Акту приймання-передачі №ОУ- 0000027 від 10.02.2021);
- копію Ордеру серії АР №1036503;
- копію Договору-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021;
- копію Додаткової угоди №1 від 01.02.2021 до Договору-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021.
Так, колегією суддів встановлено, що 01.02.2021 між Адвокатським Бюро «Сергія Жечева» (Адвокатське Бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (Клієнт) укладено Договір-доручення про надання правової допомоги (надалі - Договір-доручення), який скріплено підписами та печатками сторін. 
Відповідно до п. 1.1. Договору-доручення предметом даного Договору є надання Адвокатським Бюро усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. 
За умовами п. 1.2. Договору-доручення сторони домовились, що надання правової допомоги за цим Договором безпосередньо здійснюватиметься керівником Адвокатського Бюро - адвокатом Жечевим Сергієм Олександровичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №864, видане на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області від 27.04.2011) або іншим адвокатом, що оформлюється ордером на адвоката. 
Так, до заяви про стягнення витрат на правничу допомогу позивачем було долучено копію ордеру серії АР №1036503 від 10.02.2021, згідно якого вбачається, що адвокат Жечев Сергій Олександрович уповноважений на підставі Договору-доручення №б/н від 01.02.2021 надавати правову допомогу Товариству з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» у Північному апеляційному господарському суді. Зазначений ордер містить підпис керівника та печатку Адвокатського Бюро «Сергія Жечева». 
Водночас, повноваження адвоката Жечева С.О. перевірені колегією суддів та підтверджені матеріалами справи та даними Єдиного реєстру адвокатів України. 
Згідно умов п.п. 2.1.2 Договору-доручення адвокат зобов`язується представляти права і законні інтереси Клієнта, зокрема, у господарських судах України, та здійснювати професійну діяльність Адвоката згідно з умовами цього Договору з усіма правами представника, які передбачені, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України. 
Розділом 4 Договору-доручення визначено умови щодо гонорару адвоката.
Так, згідно п. 4.2. Договору-доручення гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється Актом приймання-передачі наданої правової допомоги. 
Пунктом 4.4 Договору-доручення визначено, що оплата послуг здійснюється за фактом їх надання на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі наданої правової допомоги протягом 30-ти днів з дня підписання акту приймання-передачі правової допомоги або сплачується клієнтом наперед. 
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, колегією суддів встановлено, що згідно Додаткової угоди №1 до Договору-доручення, підготовка, зокрема, відзиву, в незалежності від витраченого часу, за один документ має вартість 5 000, 00 грн.
Так, Актом приймання-передачі №ОУ-0000027 від 10.02.2021 та Розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу (Додаток №1 до Акту приймання-передачі №ОУ-0000027 від 10.02.2021) підтверджується, що виконавцем (Адвокатським Бюро) були проведені такі роботи (надані такі послуги) по Договору №б/н від 01.02.2021: підготовка відзиву на апеляційну скаргу по справі №910/13071/20, вартість якої склала 5 000, 00 грн. 
Згідно рахунку-фактури №СФ-0000027 від 10.02.2021 позивачем сплачено витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №7840 від 10.02.2021.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про підтвердження надання адвокатом Жечевим Сергієм Олександровичем для позивача у даній справі послуг з професійної правничої допомоги у погодженому між сторонами розмірі 5 000, 00 грн.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). 
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи вищевикладене, перевіривши наявність правового статусу адвоката Жечева С.О. та документів на підтвердження його повноважень з представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» у Північному апеляційному господарському суді, оцінивши достатність доказів, наданих позивачем на підтвердження наявності підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу при розгляді апеляційної скарги у справі №910/13071/20, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, апеляційний суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на правову допомогу покладаються на відповідача в розмірі 5 000, 00 грн.
Керуючись ст.ст. 124, 126, 129, 267-271, 273, 275-276, 284-284 Господарського процесуального кодексу України,  Північний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі №910/13071/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі №910/13071/20 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Державним підприємством «Завод 410 ЦА».
4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі №910/13071/20, зупинену ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021.
5. Покласти на Державне підприємство «Завод 410 ЦА» (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 94, код ЄДРПОУ 01128297) судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» у розмірі 5 000, 00 грн.
6. Стягнути з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 94, код ЄДРПОУ 01128297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА» (69002, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 4-А, код ЄДРПОУ - 24510970) 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги адвокатом.
7. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
8. Матеріали справи №910/13071/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках та у порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 21.04.2021. 

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                С.О. Алданова

                                                                                А.І. Мартюк