Дата документу 05.04.2021 Справа № 325/1296/20

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 325/1296/20	Головуючий у 1-й інстанції Васильцова Г.А. Повний текс рішення складено 25.11.2020 року.	
Пр. № 22-ц/807/686/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2020 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі – Банк) до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-5), в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 01.08.2016 року у розмірі 90306,80 грн. станом на 13.08.2020 року, яка складається з: 59052,70 грн. - заборгованості за тілом кредиту; в т.ч.: 00,00 грн. – заборгованості за поточним тілом кредиту; 59052,70 грн. – заборгованості за простроченим тілом кредиту; 00,00 грн. – заборгованості за нарахованими відсотками; 00,00 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 16891,19 грн. – заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 14362,91 грн. – пені; 00,00 грн. – комісії, від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 2102,00 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї скарги визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_2 (а.с. 69).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 74) у цій справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.
Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2020 року (а.с. 97-98) позов Банку у цій справі задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 14360570) суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.08.2016 року у розмірі 90306,80 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1  у своїй апеляційній скарзі (а.с. 102-105) просив рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Банку відмовити.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 109).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 01 лютого 2021 року (а.с. 120).
Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 122).
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Банк подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 125-127).
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у повному обсязі у цій справі, керувався ст.ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог Банку у цій справі.
Оскільки, судом було встановлено, що 01.08.2016 року між АТ КБ "ПриватБанк” та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, згідно копії анкети-заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, обумовиш пунктами 2.1.1.2.3 - 2.1.1.2.5 Умов і правил надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент.
Відповідно до п.п. 2.1.1.2.1, 2.1.1.2.3, 2.1.1.3.9 Умов і правил надання банківських послуг, Банк надає клієнту картку на умовах, встановлених Договором, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користуванням кредитом та інші платежі, встановлених Договором.
При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем і надав відповідачу платіжну картку «Універсальна», збільшивши згодом кредитний ліміт.
Однак, відповідачем зобов`язання за договором належним чином не виконувались, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, згідно розрахунків заборгованості за договором (а.с. 6-8, 9) та виписки (а.с. 59-62), в розмірі 90306,80 грн., яка складається із: 59052,70 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 16891,19 гривень - заборгованість по процентам, нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; а також пені у розмірі 14362,91 грн.
В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.
Таким чином, суд першої інстанції вважав, що з відповідача має бути стягнута сума заборгованості по кредиту за кредитним договором б/н від 01.08.2016 року у розмірі 90306,80 грн.
Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає не відповідає.
У порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.
Має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для цієї справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
Апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до Банку з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Банку. Відповідач засвідчив підписом (копія а.с. 12), що ознайомлений і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді, та висловив згоду, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» (а.с.13) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.14-49).
Згідно із наданим Банком розрахунком (а.с. 6-8), заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 01.08.2016 року станом на 13.08.2020 року становить 105990,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 59052,70 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 16891,19 грн.; нарахованої пені у розмірі 14362,91 грн., від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.
Однак, відповідач ОСОБА_1 у суді першої інстанції наявність укладеного в порядку приєднання Банком кредитного договору № б/н від 01.08.2016 року не визнав, у тому числі з посиланням на правовий висновок Верхїовного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, (відзив відповідача на позов Банку у цій справі а.с. 83-92), на що суд першої інстанції належної уваги не звернув. 
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування Банку, як позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Банк не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі та зокрема наявності договірних відносин з відповідачем в порядку приєднання на умовах, зазначених ним в його позові у цій справі.
Так, відповідно до ст. 207 ч. 2 ч. 1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ст. 633 ч.1 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ст. 1048 ч. 1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ст. 1050 ч.1 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В анкеті – заяві відповідача ОСОБА_1 (а.с. 12) процентна ставка будь-яких відсотків в порядку ст. 1048 ЦК України чи 625 ЦК України взагалі не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по по відсоткам, нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625 16891,19 грн. та пеню 14362,91 грн. (позовна заява Банку а.с. 5).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.13) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору (а.с.14-50).
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, , що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів та пені тощо та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ОСОБА_1 з Банком, Банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, які суд першої інстанції мав враховувати, а апеляційний суд враховує у цій справі на виконання вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, Банком не було надано у матеріали цієї справи суду першої інстанції чи апеляційному суду довідки із підписом відповідача ОСОБА_1 про ознайомлення останнього з Тарифами та Умовами та правилами надання послуг Банком (із зазначенням відсоткової ставки будь-яких процентів в порядку ст. 1048 чи 625 ЦК України та пені взагалі тощо).
При вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи, строк дії картки відповідача до 03/20 (довідка Банку а.с. 10) не впливає на правильність вирішення цієї справи судом.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд встановив, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд – шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З виписки по особовому рахунку відповідача (а.с. 59-62 - додана Банком до його позовної заяви) апеляційним судом встановлено, що відповідач користувався кредитними грошовими коштами.
Банк у своєму позові у цій справі (а.с. 4 зворот) просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за тілом кредиту на загальну суму 59052,70 грн.
Враховуючи, що вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, то не ґрунтуються на законі доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності (трирічної (загальної) до основної суми боргу та спеціальної (однорічної) до пені), заявлені ним ще у суді першої інстанції у цій справі (відзив на позов а.с. 88) для стягнення на користь Банку з нього у цій справі фактично отриманої суми кредитних коштів 59052,70 грн.
В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справу …в межах заявлених вимог.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).
Таким чином, стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку у цій справі підлягала лише фактично отримана сума кредитних коштів 59052,70 грн.
Відповідач ОСОБА_1 у цій частині позов Банку в апеляційному суді не спростовував.
Оскільки, апеляційним судом встановлено, що виписка по рахунку (а.с. 59-62), надана Банком у цій справі ще суду першої інстанції, є саме випискою Банку по рахунку відповідача ОСОБА_1 у цій справі. Так як остання, окрім ім`я відповідача - « ОСОБА_3 », яке зазначено російською мовою замість правильного українською мовою « ОСОБА_4 », містить також ІПН останнього – НОМЕР_1 , який є унікальним і належить виключно  ОСОБА_1 , що підтверджується у тому числі особистими зверненнями відповідача ОСОБА_1 на адресу суду першої інстанції у цій справі із зазначенням свого цього унікального ІПН (РНОКПП) (клопотання та відзив на позов а.с. 79, 83).
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2020 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення, позов Банку задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку 59052,70 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 10, 13 ЦПК України у разі часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та позову Банку у цій справі при вищевикладених обставинах, з ОСОБА_1 на користь позивача в порядку взаємозаліку слід стягнути у цій справі судовий збір у розмірі 283,30 грн. 
Розрахунок:
- 1374,52 грн. - судовий збір, пов`язаний із розглядом цієї справи судом першої інстанції, на який має право Банк за рахунок відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог (розрахунок: судовий збір, сплачений Банком при подачі позову до суду першої інстанції 2102,00 грн. (а.с.1)* сума задоволених позовних вимог Банку 59052,70 грн. /сума заявлених позовних вимог Банку 90306,80 грн.);
- 1091,22 грн. - судовий збір, пов`язаний із розглядом цієї справи апеляційним судом, на який має право відповідач за рахунок Банку пропорційно до суми задоволених вимог апеляційної скарги (розрахунок: судовий збір, сплачений відповідачем при подачі апеляційної скарги до апеляційного суду на загальну суму 3153,00 грн. (а.с. 117) * сума задоволених вимог відповідача 31254,10 грн. (розрахунок: 90306,80 грн. – 59052,70 грн.)/сума заявлених вимог Банку 90306,80 грн.);
- 283,30 грн. - різниця судового збору на користь Банку (розрахунок: 1374,52 грн. - 1091,22 грн.). 
Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2020 року у цій справі скасувати.
Ухвалити у цій справі нове судове рішення.
Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) 59052,70 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 283,30 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 05.04.2021 року, оскільки у період з 03.04.2021 року по 04.04.2021 року мали місце вихідні дні.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.