ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року	Львів	Справа № 500/376/21 пров. № А/857/9198/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                         Кухтея Р.В., Обрізка І.М.,
за участі секретаря судового засідання                    Чопко Ю.Т.,
представника відповідача                                        Грунда Р.П.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду  від 25 березня 2021 року (рішення ухвалене у м. Тернопіль,  судом у складі головуючого судді Чепенюк О.В., в порядку спрощеного позовного провадження, дата складення повного тексту рішення суду - 29.03.2021 року)  у справі № 500/376/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України  про  визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,  суд- 
В С Т А Н О В И В :
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 через представника - адвоката Волинця Сергія Анастасовича звернулася до суду з позовом до Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, в якому просила:
- визнати протиправними дії Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області довідки встановленого зразка, передбаченого додатком № 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993;
- зобов`язати Тернопільський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області довідку встановленого зразка, передбаченого додатком № 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993.
Рішенням  Тернопільського окружного адміністративного суду  від 25 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким  позов задовольнити повністю. 
На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1  та має право на переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Однак до страхового стажу позивача не зараховано період перебування за місцем служби чоловіка у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування, а саме з  10.02.1986 по 17.08.1986 року та з 23.07.1989  по 01.03.1990 року.
У період з серпня 1984 по листопад 1989 чоловік позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у званні прапорщика проходив військову службу в 236 авіаційному полку, що розташовувався на аеродромі ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), та вибув для подальшого проходження військової служби у 452 окремий штурмовий полк. У цей період служби чоловіка позивач проживала разом з ним та за час проживання у військовому містечку аеродром ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) не могла працевлаштуватись за спеціальністю, оскільки в тій місцевості не було вакантних місць.
При цьому зазначає, що факт перебування ОСОБА_1 за місцем проходження служби прапорщика ОСОБА_2 за кордоном з серпня 1984 по 1989  рік підтверджується записами трудової книжки позивача, архівною довідкою Міністерства оборони РФ, витягом з послужного списку прапорщика ОСОБА_2 , карточками прописки  її та її покійного чоловіка, що на переконання позивача, свідчить про перетин позивачем державного кордону у 1984 та 1989 роках, та про обов`язок відповідача скласти та подати до пенсійного органу довідку встановленого зразка згідно пункту 13 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі Порядок №637). Однак листами Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки позивачу ОСОБА_1 безпідставно відмовлено у видачі такої довідки.
Відповідач  подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Позивач повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання позивач не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника. Клопотань про відкладення  слухання справи позивач не направляла.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ          
Ухвалюючи рішення про  відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того,  що відсутність достовірних, повних та достатніх даних про перетин кордону ОСОБА_1 позбавляють можливості як відповідача, так і суд встановити факт проживання позивача разом чоловіком за кордоном і не працевлаштування через неможливість такого за відповідною спеціальністю. Крім того суд вказав, що зі змісту форми довідки (передбаченої додатком 4 Порядку №637)  вбачається, що має бути вказано конкретний період, у якому особа проживала з чоловіком-військовослужбовцем за кордоном та не могла працевлаштуватися через відсутність роботи за її спеціальністю. 
Натомість записи  7-12 трудової книжки ОСОБА_1 , які стосуються її роботи у період з 18.08.1986 по 22.07.1989 у 386 та 391 відділеннях торгівлі військової частини НОМЕР_1 , які зі слів позивача розміщені в межах військового містечка, які обслуговували військові частини, що були за кордоном ( ОСОБА_4 )  та архівна довідка Міністерства оборони РФ і витяг з послужного списку прапорщика ОСОБА_2 не підтверджують обставин щодо перетину  саме позивачем державного кордону та проживання  разом чоловіком за кордоном у вказаний позивачем період.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 16.05.1982 (а.с.20). 
15.10.2006 чоловік позивача помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 24.10.2006 (а.с.19).
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком (а.с.16).
З метою переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника позивач звернулася з відповідною заявою до органів Пенсійного фонду, однак у листах Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 7665/03 від 24.09.2018 та Департаменту Пенсійного фонду України №2605/М-11 від 04.12.2018 їй відмовлено у призначенні такої пенсії з огляду на відсутність необхідних 25 років страхового стажу (а.с.17, 18).
25.05.2019 позивач подала заяву до ІНФОРМАЦІЯ_3 (згодом реорганізовано в Тернопільський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України), у якій просила Тернопільський обласний військовий комісаріат звернутись з листом до органів Державної прикордонної служби України для отримання інформації щодо перетину нею кордону України з Чехією з 29.08.1984 по січень 1990 року (а.с.48).
У свою чергу на підставі вказаної заяви Тернопільський обласний військовий комісаріат звернувся в Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України із листом від 29.05.2019 №10/2/3628 про надання інформації щодо перетину кордону ОСОБА_1 у зазначений нею період (а.с.50).
Листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 19.06.2019 Тернопільський обласний військовий комісаріат поінформовано, що запитувана інформація не може бути надана, оскільки є конфіденційною і її поширення можливе лише за згодою особи, якої вона стосується (а.с.51-52).
У подальшому 24.07.2019 ОСОБА_1 звернулася із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 з проханням надати їй довідку про перебування її чоловіка ОСОБА_2 у військових частинах Центральної групи військ, де не завжди була можливість її працевлаштування. Довідка необхідна для надання органам Пенсійного фонду для підтвердження страхового стажу (а.с.47).
Листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.08.2019 №10/2/5214 на вказану заяву надано відповідь про те, що підстав для надання довідки немає, оскільки відсутнє підтвердження стосовно перетину кордону ОСОБА_1 та рекомендовано заявнику особисто звернутися в Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо надання їй підтвердження про перетин державного кордону (а.с.46).
З метою отримання інформації про перетин нею кордону позивач звернулася в Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України із відповідною заявою, однак листом від 07.06.2019 №184/М-7941 їй повідомлено про відсутність можливості для надання такої інформації, оскільки у базі даних відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, зберігаються протягом п`яти років (а.с.14).
У подальшому на звернення позивача до державної установи “Урядовий контактний центр” Міністерства оборони України щодо надання довідки про проходження її чоловіком служби в Чехії у 1984-1989 роках Військовою частиною НОМЕР_4 у листі від 06.03.2020 повідомлено про відсутність підстав для видачі такої довідки у зв`язку з відсутністю підтвердження про перетин державного кордону (а.с.15).
18.08.2020 представник позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3  з приводу видачі спірної довідки за період з  1984 – 1989 роки. До заяви долучено копії відповідних документів (а.с.7).
У відповідь на цю заяву ІНФОРМАЦІЯ_4 у листі №10/2/5514 від 03.09.2020 повідомив, що 27.08.2020 було надіслано запит в Центральний архів МО Росії м. Подольськ для підтвердження перебування ОСОБА_2 за кордоном та вказано, що при надходженні вищезазначених документів буде повторно розглянуте питання щодо видачі довідки (а.с.8). 
Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області довідки встановленого зразка, передбаченого додатком № 4 Порядку № 637, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Звертаючись до суду, позивач зазначила, що  до її  страхового стажу  не зараховано період перебування  за місцем служби чоловіка у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування, а саме з 28.08.1984 року по 22.07.1989 року (за винятком періоду з 18.08.1986 року по 22.07.1989 року). 
У заяві від 18.08.2020, адресованій відповідачу, позивач просила видати їй вказану довідку за період з 1984 – 1989 роки (а.с.7).
Отож предметом спірних правовідносин за  вказаною позовною заявою та зверненням позивача до відповідача є видача довідки стосовно  періоду перебування  за місцем служби чоловіка у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування (у період з 1984 – 1989 роки)  для  переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З інформації розміщеної  в ІКІС ПФУ «Підсистема призначення та виплати пенсії» (витяг з якої долучено до матеріалів справи) вбачається, що  до страхового стажу позивача зараховано період догляду за дитиною до 3 років, а саме з 16.04.1983 по 09.02.1986 (а.с.22), позаяк зі слів позивачки 10.02.1983 у неї народився син.
Відтак,  період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 16.04.1983 по 09.02.1986  зарахований пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 .  Як наслідок обставини щодо не зарахування вказаного періоду до стажу позивача не були перешкодою у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника.    
Дослідивши записи 7 – 10 трудової книжки позивача, судом встановлено, що з 18.08.1986 по 22.07.1989 позивач обіймала різні посади у 386 та 391 відділеннях торгівлі військової частини. 22.07.1989 була звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку з переведенням чоловіка в СРСР до нового місця служби (а.с.21). 
Водночас, як слідує із змісту позовної заяви та доводів апеляційної скарги період роботи  позивача  з 18.08.1986 року по 22.07.1989 року  не є предметом спору, стосовно  необхідності видачі довідки про  період перебування  за місцем служби чоловіка у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування, позаяк у вказаний період позивач працювала. 
Як наслідок період  роботи позивача з 18.08.1986 року по 22.07.1989 року  не підлягає включенню до довідки, що видається за формою, передбаченою додатком № 4 Порядку №637, оскільки така видається лише стосовно періоду проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю.
За даних обставин, спірні правовідносини щодо необхідності  видачі довідки (про  період перебування  за місцем служби чоловіка у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування) для зарахування до стажу позивача, що дає право на призначення пенсії  у зв`язку з втратою годувальника   стосуються періоду з  10.02.1986 року по 17.08.1986 року та з 23.07.1989 року по 31.12.1989 року.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги позивача, колегією суддів враховано, що відповідно до частини третьої статті 18 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-XII дружинам (чоловікам) військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, до загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком зараховується період проживання разом з чоловіком (дружиною) в місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.
Згідно з пунктом “з” частини третьої статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII, до стажу роботи зараховується також період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.
Постановою КМ України  №637 від 12 серпня 1993 р. затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних  записів у ній (надалі по тексту іменовано - Порядок №637).
Пункт 13 Порядку №637 передбачає, що період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток № 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, військових навчальних закладів на підставі документів, які підтверджують зазначений період.
При цьому для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 р. з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, які видаються військовими комісаріатами, за період проживання у гарнізонах, розташованих за кордонами колишнього СРСР та України, - на підставі особової справи звільненого військовослужбовця та документів про перетин державного кордону дружиною військовослужбовця.
Період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) після 1 січня 2004 р. з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, зараховується до страхового стажу відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
З аналізу вказаних правових норм вбачається, що за загальним правилом, проживання дружини військовослужбовця звільненого з військової служби, період проживання у гарнізонах, розташованих за кордонами колишнього СРСР та України до 1 січня 2004 р. з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, які виданими військовими комісаріатами.
При цьому, якщо гарнізон був розташований за межами колишнього СРСР та України, то довідка видається на підставі 1) особової справи та 2) документів про перетин державного кордону дружиною військовослужбовця. 
Як наслідок приведених положень законодавства  період проживання позивача у гарнізонах, розташованих за кордонами колишнього СРСР та України (а в даному випадку ОСОБА_4 ) до 1 січня 2004 р., як дружини військовослужбовця (який звільнений з військової служби у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю) підтверджується довідками  виданими військовими комісаріатами, які видаються на підставі 1) особової справи та 2) документів про перетин державного кордону дружиною військовослужбовця.  
Відтак, ключовим питанням у спірних правовідносинах є встановлення обставин щодо  перетину державного кордону  позивачем, як дружиною військовослужбовця.
Як вбачається з витягу з послужного списку про проходження дійсної військової служби в Збройних Силах, наданого відповідачем на адвокатський запит представника позивача від 09.12.2020 (а.с.13), прапорщик ОСОБА_2 , технік розрахунку підготовки літаків окремого штурмового авіаційного полку з 01.12.1981 по 19.01.1990 проходив військову на різних посадах службу в 236 авіаційному полку (а.с.12).
Зі  змісту архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації за №4/206548 від 20.10.2020 (а.с.10) слідує, що прапорщик ОСОБА_2 проходив військову службу в 236 авіаційному полку з 19.11.1981 по 07.12.1989 на посаді старшого авіаційного механіка у військовому званні прапорщика у місці дислокації: 
- 1981 рік – серпень 1984 року аеродром Чортків, Тернопільської області; 
 - серпень 1984 року по листопад 1989року аеродром ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . 
Склад сім`ї військовослужбовця: дружина – ОСОБА_1 , син - ОСОБА_5 1983 р.н (адреса, місце проживання не вказані). 
Водночас, вказана архівна довідка не містить відомостей про обставини щодо перебування  дружини ОСОБА_2 – ОСОБА_1  разом з чоловіком у спірний період за місцем дислокації 236 авіаційного полку: аеродром ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , оскільки місце проживання членів сім`ї ОСОБА_2 у довідці не зазначене.
Надана суду копія трудової книжки теж не містить жодних відомостей, з яких вбачалося б перетин позивачем кордону або проживання позивача у спірний період  за місцем дислокації аеродрому Градчани, ОСОБА_4 . Інформації щодо розміщення  відділень торгівлі у яких позивач працювала у період з 18.08.1986 по 22.07.1989  дані трудової книжки також не містять. 
З пояснень позивача теж не надається встановити достовірні, повні та достатні дані про  час фактичного перетину кордону ОСОБА_1 .
Стосовно ж наданих суду апеляційної інстанції відомостей щодо  місць реєстрації прописки позивача та її чоловіка, то вказані відомості стосуються місця проживання позивача та її чоловіка на території України та ніяким чином не підтверджують обставин щодо фактичного перетину позивачем  кордону, як дружини військовослужбовця та фактичного проживання місцем за  дислокації  аеродрому ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Разом з тим, Порядок № 637 містить чіткі умови, за яких військовими комісаріатами видається відповідна довідка у разі розташування гарнізону за межами колишнього СРСР та України, а саме  така довідка видається на підставі особової справи та документів про перетин державного кордону дружиною військовослужбовця.
Водночас за змістом частини другої статті 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про правонаступництво України» органи державної влади та управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади та управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України. 
Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних Силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого надалі стало Міністерство оборони України. 
Аналогічна позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 622/9/17. 
Пунктом 1 Положення  про військові комісаріати, затвердженого Постановою КМ України №389 від 03.06.2013 року (надалі  по тексту іменовано - Положення № 389) передбачено, що  військові комісаріати є місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території.
Безпосереднє керівництво військовими комісаріатами і контроль за їх діяльністю здійснюють відповідні оперативні командування, а загальне - командування Сухопутних військ Збройних Сил, яке узгоджує основні питання діяльності військових комісаріатів з відповідними структурними підрозділами Генерального штабу та Міноборони (п. 3 вказаного Положення).
Військові комісаріати виконують покладені на них завдання у взаємодії з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами прокуратури та органами внутрішніх справ, органами місцевого самоврядування, а також з органами військового управління, з`єднаннями, військовими частинами Збройних Сил та інших військових формувань, органами управління, органами і підрозділами правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і громадськими об`єднаннями.
Завданням військових комісаріатів відповідно до покладених обов`язків є  серед іншого забезпечення соціального і правового захисту, пенсіонерів із числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей (п. 8 Положення № 389).
Відповідно до пункту 9 Положення № 389 військові комісаріати серед іншого, відповідно до покладених на них завдань: 
забезпечують згідно із законодавством соціальний і правовий захист військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів та членів їх сімей;
розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції військових комісаріатів, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи;
ведуть облік осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах в запас або у відставку (далі - особи, звільнені з військової служби), які проживають на відповідній території, для оформлення документів, що додаються до пенсійної справи відповідно до      Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Обласні військові комісаріати, крім виконання функцій, зазначених у      пункті 9      цього Положення забезпечують оформлення та подання документів органам Пенсійного фонду України для призначення (перерахунку) пенсій особам, звільненим з військової служби, і членам їх сімей відповідно до      Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, а також у передбачених законодавством випадках виплату грошової допомоги особам, звільненим з військової служби, і сім`ям загиблих (померлих) військовослужбовців Збройних Сил (п. 10 Положення № 389).
Підсумовуючи викладене, приведеними  положеннями законодавства передбачено, що  виконання завдань по забезпеченню соціального і правового захисту, пенсіонерів із числа військовослужбовців Збройних Сил  та членів їх сімей (в тому рахунку і щодо оформлення та подання документів органам Пенсійного фонду України для призначення (перерахунку) пенсій) забезпечують обласні військові комісаріати, які знаходяться в підпорядкуванні Міністерства оборони України, яке у спірних правовідносинах є правонаступником Збройних Силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР.
Відтак, саме на вказаний орган покладено обов`язок щодо збору, аналізу та витребування відповідної інформації необхідної для оформлення подання до органу Пенсійного фонду України відповідної довідки про  період перебування позивача, як дружини померлого військовослужбовця на території дислокації військової частини (аеродром Градчани, ОСОБА_4 ) у якій проходив службу її чоловік у період з 1984 року по  31.12.1989 року для призначення їй відповідного виду пенсії по втраті годувальника.  
Відповідно до статей 1, 2 Угоди між державами – учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей за військовослужбовцями, особами, які звільнилися з військової служби та проживають на території держав, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені законами та іншими нормативними актами колишнього СРСР. 
Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються. Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди в тому числі такі права отримувати пенсію, встановлену   законодавством.
У ст. 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці беруть на себе зобов`язання в 1992 році розробити та прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей. 
Законом України від 7 червня 2001 року № 2495-III ратифіковано Протокол до Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року. 
Відповідно до ст. 1 цього Протоколу на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.
Відповідно до статті 4 Угода про порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей і державне страхування військовослужбовців  держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав (яка підписана Україною  15 травня 1992 р. та відповідно Урядом Російської Федерації)  держави – учасниці  взяли на себе зобов`язання здійснювати постійне співробітництво при з`ясуванні обставин, які мають значення для своєчасного і правильного вирішення питань пенсійного забезпечення. 
З урахуванням приведених норм міжнародного права та положень національного законодавства, обласний військовий комісаріат, як структурна одиниця Збройних Сил України, підпорядкована Міністерству оборони України (яке є правонаступником  Збройних Сил СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР) зобов`язано вжити заходів щодо повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для своєчасного і правильного вирішення питань пенсійного забезпечення позивача в тому числі і щодо витребування в установленому порядку від  Міністерства Оборони Російської Федерації, інших відповідних органів держаної прикордонної служби Російської Федерації та архівних установ:
1)  копії особової справи  військовослужбовця ОСОБА_2 ;
2) документів про перетин державного кордону ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 у період 1984-1989 років.
Позаяк саме вказані документи, відповідно до п. 13 Порядку № 637 є підставою для складання та направлення обласним військовим комісаріатом до  відповідного органу Пенсійного Фонду  України  довідки, передбаченої додатком № 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року.
Натомість, як слідує з матеріалів даної справи  відповідач незважаючи на численні звернення позивача  не забезпечив витребування усіх необхідних документів для повного та об`єктивного з`ясування обставин справи в їх сукупності з приводу  перебування  позивача, як дружини військовослужбовця за місцем дислокації  військової частини (аеродром Градчани, ОСОБА_4 ) в тому числі і шляхом витребування:   копії особової справи  військовослужбовця ОСОБА_2 ; документів про перетин державного кордону ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 у період 1984-1989 років.
При цьому, відповідач обмежився лише отриманням архівної довідки від 20.10.2020 року, яка не розкриває суті порушеного питання та однозначно не спростовує і не підтверджує  доводів  позивача щодо її перебування у період 1984 року по 1989 рік  за місцем дислокації  військової частини (аеродром Градчани, ОСОБА_4 ) у якій проходив службу її покійний чоловік.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не забезпечив належного розгляду зазначеної заяви позивача у спосіб визначений приведеними нормативно-правовими актами з урахуванням положень ч.2 ст. 2 КАС України, що в свою чергу не відповідає закріпленому ст.6 КАС України  принципу верховенства права. 
Зважаючи на відсутність на час розгляду справи необхідних у справі доказів (перелік яких визначений п. 13 Порядку № 637), які давали б змогу суду встановити обставини стосовно  конкретного періоду перебування позивача за місцем дислокації  військової частини (аеродром Градчани, ОСОБА_4 ) у якій проходив службу її покійний чоловік,  колегія суддів  позбавлена можливості забезпечити захист порушеного права позивача у спосіб зазначений у позовній заяві.
Водночас, колегія суддів з огляду на встановлені обставини справи вважає застосувати  положення ст. 9 КАС України щодо можливості  виходу за межі позовних вимог позивача з метою ефективного захисту її порушеного права та задовольнити позовні вимоги позивача у спосіб зобов`язання  відповідача повторно розглянути заяву позивача від 18.08.2020 року про надання  довідки передбаченої додатком № 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року та вжити  передбачених законом заходів щодо витребування необхідних документів (для повного, обґрунтованого  та добросовісного розгляду вказаної заяви позивача впродовж розумного строку з урахуванням приведених положень законодавства та висновків суду),  за наслідками розгляду якої невідкладно  прийняти відповідне рішення щодо складання такої довідки про яке  невідкладно проінформувати позивача.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та прийнято без урахування  норм матеріального права, а відтак  апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду  скасувати   та ухвалити нове судове рішення. 
Відповідно до положень ст. 139 КАС України з урахуванням обставин щодо часткового задоволення позовних вимог у спосіб визначений судом, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття судового рішення про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача   судового збору  сплаченого при розгляду справи позивача, як в суді першої так і апеляційної інстанцій у розмірі  1135 грн.  
Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду  від  25 березня 2021 року  у справі № 500/376/21 скасувати.
Ухвалити постанову, якою зобов`язати Тернопільський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України (КОД ЄДРПОУ 07704709, адреса: вул. Січових Стрільців,2 м. Тернопіль,46001) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) від 18.08.2020 року про надання  довідки, передбаченої додатком №4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року та вжити  передбачених законом заходів щодо витребування необхідних документів (для повного, обґрунтованого  розгляду вказаної заяви впродовж розумного строку),  за наслідками розгляду якої невідкладно  прийняти відповідне рішення щодо складання запитуваної довідки, про яке невідкладно проінформувати ОСОБА_1 .
        У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України (КОД ЄДРПОУ 07704709, адреса: вул. Січових Стрільців,2 м. Тернопіль,46001) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 )  судовий збір в розмірі 1135 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	І. М. Обрізко  	
Повне судове рішення складено 10 червня 2021 року.