Справа № 303/6529/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        20 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Куштана Б.П.,
за участі секретаря – Микуляк Є.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 грудня 2019 року (головуючий суддя Кость Ю.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Щербан Ольга Павлівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування реєстрацій права власності, 

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_8 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Щербан О.П., у якому просили:
1) визнати недійсним договір купівлі-продажу від 26.12.2013, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , як продавцями та покупцем ОСОБА_8 , а саме продажу 4/6 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та скасувати реєстрацію права власності на його підставі;
2) визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19.04.2017, укладений між продавцем ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_8 , а саме продажу 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та скасувати реєстрацію права власності на його підставі.
Позов мотивовано тим, що на прохання ОСОБА_8 , котра є родичкою позивачів, з урахування її фінансових труднощів, продавці погодилися у 2013 році продати їй свої частки житлового будинку з відстроченням сплати нею коштів на 1-2 роки, а у квітні 2017 року – на розстрочку сплати коштів на 2 роки.
Зазначали, що покупець не сплатила продавцям жодних коштів за вказаними договорами купівлі продажу, а тому продавці втратили своє право власності без реального отримання за це грошових коштів.
Також вказували, що відповідачка не виконала умову, яку ставили продавці для купівлі часток будинку, стосовно забезпечення проживання у такому будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (дідуся і бабусі відповідачки) та утримання їх протягом життя. Натомість ОСОБА_8 дозволила дідусеві і бабусі проживати у будинку, однак не утримує їх та вимагає від них сплати половини вартості комунальних послуг. 
Вказували, що продавці, укладаючи оспорювані правочини, мали намір настання правових наслідків правочину довічного утримання, а не договору купівлі-продажу. При цьому зазначали, що погоджувалися продати свої частки у майні лише за умови утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а тому їх волевиявлення не відповідало внутрішній волі.
Посилаючись на дані обставини, норми частин 1, 3, 5 ст. 203 ЦК, ч. 1 ст. 215 ЦК, просили позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_8 у суді першої інстанції позов визнала. 
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05 грудня 2019 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу 4/6 часток житлового будинку АДРЕСА_1 від 26.12.2013, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Щербан О.П., зареєстрований в реєстрі за № 985, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 та скасовано реєстрацію права власності, яка вчинена на його підставі.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1 від 19.04.2017, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Щербан О.П., зареєстрований в реєстрі за № 173, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та скасовано реєстрацію права власності, яка вчинена на його підставі.
Вирішено питання про судові витрати.
На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, в інтересах якого діє ОСОБА_2 . Вказує, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права, оскільки частки житлового будинку було придбано за оспорюваними правочинами 26.12.2013 та 19.04.2017 в той час, коли відповідач ОСОБА_8 та апелянт ОСОБА_1 перебували у шлюбі, що був зареєстрований 20.10.2013, а тому таке майно є їх спільною сумісною власністю. Зазначає, що в дійсності кошти було отримано продавцями до підписання договорів купівлі-продажу, що підтверджується пунктами 4 обох правочинів. За період із 2013 року по 2019 рік продавці не заявляли жодних претензій щодо грошових коштів, однак після розірвання 08.08.2019 шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , продавці, котрі є родичами колишньої дружини, у жовтні 2019 пред`явили позов про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, а ОСОБА_8 визнала позов, що свідчить про зловмисну домовленість сторін з метою уникнення розподілу спільного майна подружжя. Також ОСОБА_1 просить застосувати позовну давність щодо вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.12.2013. Посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Апелянт, а також сторони та їх представники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.97-99). Від представника відповідача до апеляційного суду надійшла заява, в якій він просив рішення суду першої інстанції залишити без змін та розглянути справу за відсутності відповідача та її представника. Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання. 
Заслухавши суддю доповідача, позицію представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.
Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 визначили відповідачем ОСОБА_8 , котра визнала позовні вимоги, при цьому сторони не повідомили про обставини укладення оспорюваних правочинів та купівлі майна ОСОБА_8 під час зареєстрованого 20.10.2013 шлюбу із ОСОБА_1 . Відповідно місцевий суд, розглянув справу з таким колом учасників справи та виходив з того, що ОСОБА_8 є належним відповідачем у справі.
Проте із таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 26.12.2013 продавці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 продали покупцю ОСОБА_8 4/6 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .
Згідно п.4 цього договору продаж вчинено за 104203 грн., які продавці отримали від покупця ще до підписання цього договору. 
Через більш ніж чотири роки згідно договору купівлі-продажу від 19.04.2017 продавець ОСОБА_7 продав покупцю ОСОБА_8 1/6 частки вищевказаного житлового будинку.
Відповідно до п.4 цього договору продаж вчинено за 37950 грн, які продавець отримав від покупця ще до підписання цього договору. 
Вищевказані договори не містять умов стосовно довічного утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покупцем ОСОБА_8 .
Апеляційним судом встановлено, що вказані правочини (договір купівлі-продажу від 26.12.2013 та від 19.04.2017) було укладено під час шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , який було зареєстровано 20.10.2013, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_1 (а.с. 55).
Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України.
За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Оскільки оспорювані правочини щодо купівлі майна укладено в період шлюбу, на дане майно поширюється презумпція спільності права власності подружжя.
При цьому ОСОБА_8 не позбавлена можливості спростовувати таку презумпцію в рамках вирішення спору щодо поділу майна подружжя.
ОСОБА_1 стверджував, що за період із 2013 року по 2019 рік продавці не заявляли жодних претензій щодо грошових коштів, однак після того як шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було розірвано 08.08.2019 (згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 ), продавці, котрі є родичами колишньої дружини у жовтні 2019 пред`явили даний позов про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, а ОСОБА_8 визнала позов, що свідчить про намагання колишньої дружини уникнути розподілу спільного майна подружжя.
Колегія суддів, оцінюючи обставини у сукупності, вважає, що незалучення ОСОБА_1 до участі у даній справі порушує його права щодо правових підстав виникнення права власності на майно, на яке поширюється презумпція спільності права власності подружжя.
Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Позивач – це особа, на захист суб`єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес, а відповідач - це особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Встановивши, що позов пред`явлено не до всіх осіб, які мають відповідати за позовом, місцевий суд за відсутності клопотання позивачів про залучення належного співвідповідача, повинен ухвалити рішення про відмову у позові, що не позбавляє позивачів права на звернення до суду із самостійним позовом до всіх осіб, які мають відповідати за цим позовом. Судом першої інстанції обставини щодо придбання спірного майна та, зокрема, перебування відповідача у шлюбу – не перевірялись.
Оскільки оскаржуваним рішенням вирішено питання щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності відповідача ОСОБА_8 та апелянта ОСОБА_1 , отже цим рішенням вирішено питання про права та інтереси ОСОБА_1 як співвласника такого майна, який не брав участі у справі, а визнання позову відповідачем порушує його права та інтереси. 
Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права слід скасувати з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ч. ст. 376 ЦПК України, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
При поданні апеляційної скарги  ОСОБА_1 сплатив 4610,40 гривень судового збору (а.с.53), які, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з позивачів - по 922,08 гривні з кожного.
Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ст. 381 – 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 грудня 2019 – скасувати, та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Щербан Ольга Павлівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування реєстрацій права власності – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 по 922,08 гривні з кожного судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 травня 2021 року.

Головуюча:                                      

Судді: