ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2021 року          м.Дніпро         Справа №  908/152/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),                           
суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.,
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином; 
від відповідача: не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Градоліт” на рішення  Господарського суду Запорізької області від 22.03.2021, ухвалене суддею Федоровою О.В., повний текст якого підписаний 22.03.2021, у справі №908/152/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Мілленіум”, м. Дніпро, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Градоліт”, м. Запоріжжя
про стягнення грошових коштів,
ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося ТОВ “МІЛЛЕНІУМ” (далі - Позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “ГРАДОЛІТ” (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 231 578,74 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив не виконання Відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару в рамках договору №19 від 11.08.2020, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 231 578,74 грн.
Рішенням Господарського суду Запорізької області   від 22.03.2021 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Градоліт” на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Мілленіум” 231 578,74 грн. заборгованості, 3 473,68 грн. судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “Градоліт”, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, нез`ясування обставин справи, не застосування до спірних відносин норм права, які підлягали застосуванню, просить рішення господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що зі змісту договору поставки сторони фактично не погодили умови розрахунків за договором, а отже зобов`язання Відповідача по оплаті товару відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України виникає лише на сьомий день після отримання відповідної вимоги від Позивача за договором.
Так, в підтвердження надіслання вказаної вимоги, Позивачем надано до матеріалів справи вимогу № 23 від 03.12.2020 з нібито доказами її відправки Відповідачу.
Згідно доданої накладної до вимоги вбачається, що трек-номер поштового відправлення, за якими нібито відправлялась вказана вимога, зазначений наступний 4900101089130. Однак, як вбачається з реєстру поштових відправлень з сайту ДП "УКРПОЧТА", вказана вимога не була отримана Позивачем, скоріш за все з причин направлення її не за належною адресою (замість індексу 69006 вказаний 69061).

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Мілленіум”, у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що  матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують факт поставки Відповідачу товару (Портландцемент ПЦІІ/Б-Ш-400 навал) на суму 231 578,74 грн. Доказів оплати (часткової оплати) або повернення відповідачем отриманого товару в загальному розмірі з будь-яких причин матеріали справи не містять. 
Неотримання Відповідачем вимоги № 23 від 03.12.20250 та повернення її до Позивача із зазначенням "повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання" є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) Відповідача щодо їх належного отримання, тобто є власного волею Відповідача.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 (суддя Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.03.2021 у справі №908/152/21 залишено без руху. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, а саме: надання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (5 210,52 грн).
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2021 (колегія суддів у складі: головуючий Іванов О.Г. (доповідач), Дармін М.О., Березкіна О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Градоліт” на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.03.2021 у справі №908/152/21; розгляд справи призначений в судовому засіданні на 09.06.2021.
08.06.2021 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту   2.4.6   Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/152/21 у зв`язку з   відпусткою судді Дарміна М.О. 
Відповідно до   протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2021, справу №908/152/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Антонік С.Г., якою справу прийнято до свого провадження.

В судове засідання 09.06.2021 представники обох сторін не з`явились, будь-яких клопотань з цього приводу не заявили. 
Згідно ч.11 ст.270 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Відповідно до ч.12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання; жодних клопотань з приводу неможливості явки в судове засідання представника не заявляли, наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представників сторін.
В судовому засіданні 09.06.2021 Центральним апеляційним господарським судом підписано вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1  ст.74 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Мілленіум” (постачальник, позивач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю “Градоліт” (покупець, відповідач у справі) 11.08.2020 уклали договір №19 про довгострокові поставки товару (надалі – договір).
Відповідно до п. 1.1 договору постачальник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується протягом дії договору постачати покупцю за узгодженою номенклатурою та об`єму товар у власність для використання його у підприємницькій діяльності, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати його на умовах узгоджених цим договором.
Предметом цього договору є поставка товару – цементу (п. 1.2 договору).
Пунктом 1.3 договору встановлено, що найменування (асортимент), кількість, технічні умови та ціна товару визначаються сторонами у Специфікації, яка є Додатком №1 до договору, та в видаткових накладних на товар, які є невід`ємними частинами цього договору.
Пунктом 3.3 договору встановлено, що ціна на товар визначається постачальником в накладній на момент поставки партії товару та оформлюється рахунком-фактурою. Ціна товару, що поставляється підлягає зміні у разі зміни ціни товару виробником (заводом).

Матеріали справи містять Специфікації від 01.10.2020, від 12.10.2020 та від 29.10.2020 (Додатки № 1, 2, 3), відповідно до яких позивач зобов`язався у жовтні 2020 року поставити відповідачу цемент.
Колегія суддів констатує, що зазначені Специфікації №1-3, які є додатками до договору та є його невід`ємними частинами, містять лише підпис та печатку постачальника.
В той же час, відповідно до пункту 1.3 Договору найменування (асортимент), кількість, технічні умови та ціна товару визначаються сторонами не лише у Специфікації, а й у видаткових накладних на товар, які також є невід`ємними частинами цього договору.
Надані суду докази, а саме видаткові накладні № М-0000405 від 02.10.2020, № М-0000413 від 06.10.2020, № М-0000414 від 06.10.2020, № М-0000416 від 07.10.2020, № М-0000421 від 07.10.2020, № М-0000431 від 13.10.2020, № М-0000438 від 15.10.2020, № М-0000441 від 16.10.2020, № М-0000444 від 17.10.2020, № М-0000451 від 20.10.2020, № М-0000461 від 24.10.2020, № М-0000465 від 26.10.2020, № М-0000471 від 30.10.2020, підтверджують факт узгодження сторонами найменування (асортимент), кількість, технічні умови та ціну товару, а також безпосередньо факт поставки товару на користь Відповідача за період з 02.10.2020 по 30.10.2020 на загальну суму 835 270,89 грн.
Також матеріали справи містять товарно-транспортні накладі, які також свідчать про поставку Позивачем на користь Відповідача товару у період жовтень 2020 року (арк.с 33-44).

В подальшому, приймаючи до уваги п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, позивач склав та зареєстрував для відповідача в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому цим Кодексом зазначені вище видаткові накладні. Відповідно до квитанції №1 документи доставлено одержувачу.
На оплату поставленого товару відповідачу були виставлені рахунки-фактури (арк.с. 45-57).
За період з 09.10.2020 по 29.10.2020 Відповідач частково оплатив отриманий товар згідно виставлених рахунків на загальну суму 603 692,15 грн., про що свідчать платіжні доручення (арк.с. 59-66).
Також суду надано Акт звірки взаємних розрахунків станом на 31 жовтня 2020, який підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств та відповідно до якого кінцеве сальдо на користь позивача становить 231 578,74 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують поставку Позивачем товару Відповідачу (Портландцемент ПЦ ІІ/Б-Ш-400 навал) на суму 231 578,74 грн., доказів оплати (часткової оплати) або повернення Відповідачем отриманого товару в загальному розмірі з будь-яких причин матеріали справи не містять; а також неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо його оплати в сумі 231 578,74 грн. 

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.
Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і  сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.
Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2    ст. 712 ЦК України).
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору поставки товару позивачем поставлено відповідачу за період з 02.10.2020 по 30.10.2020 товар на загальну суму 835 270,89 грн., що підтверджується видатковими накладними № М-0000405 від 02.10.2020, № М-0000413 від 06.10.2020, № М-0000414 від 06.10.2020, № М-0000416 від 07.10.2020, № М-0000421 від 07.10.2020, № М-0000431 від 13.10.2020, № М-0000438 від 15.10.2020, № М-0000441 від 16.10.2020, № М-0000444 від 17.10.2020, № М-0000451 від 20.10.2020, № М-0000461 від 24.10.2020, № М-0000465 від 26.10.2020, № М-0000471 від 30.10.2020, а також товарно-транспортними накладними за жовтень 2020 року (арк.с 33-44).
Вказаний товар був прийнятий Відповідачем, що підтверджується підписом представника отримувача (відповідача) та відбитком печатки Відповідача на відповідних накладних без зауважень та заперечень.
При отриманні товару відповідачем не подавалось жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов`язань з поставки товару, в тому числі щодо неналежної якості та неналежної комплектності.
Для здійснення оплати за поставлений товар позивачем були сформовані та надані Відповідачу рахунки на загальну суму 835 270,89 грн. (а.с. 45-57).
За період з 09.10.2020 по 29.10.2020 Відповідач частково оплатив отриманий товар згідно виставлених рахунків на загальну суму 603 692,15 грн., про що свідчать платіжні доручення (а.с. 59-66). У зв`язку з чим, залишок боргу склав 231 578,74 грн. (836 270,89 грн. (загальна вартість поставленого товару) - 603.692,15 грн. (часткова оплата).          

Також суду надано Акт звірки взаємних розрахунків станом на 31 жовтня 2020, який підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств та відповідно до якого кінцеве сальдо на користь позивача становить 231 578,74 грн.
Колегія суддів приймає до уваги, що підписаним сторонами та скріпленим печатками підприємств актом звірки взаєморозрахунків зафіксовано, що за відповідачем за жовтень 2020 року рахується заборгованість на загальну суму 231 578,74 грн. 
В розумінні ст. ст. 9, 10 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” вказані акти є зведеними обліковими документами, які відображають загальну суму заборгованості та фіксують стан розрахунків між сторонами.
Отже, акти звірки можуть вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.
Відповідач зобов`язання належним чином не виконав, повну оплату отриманого товару не здійснив, у зв`язку з чим заборгованість склала 231 578,74 грн.
Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1). Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. 
Оскільки укладений між позивачем та відповідачем договір поставки є оплатним, то обов`язку продавця передати у власність товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість отриманого товару.
Зобов`язання відповідача, щодо оплати за отриманий товар передбачено умовами договору та нормами законодавства. 
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що обов`язок відповідача оплатити товар виникає відповідно до ст. 692 ЦК України з моменту його прийняття, оскільки Договором поставки, специфікаціями до нього та видатковими накладними інший строк оплати не встановлений.  
За результатами аналізу видаткових накладних господарський суд дійшов правильного  висновку, що строк оплати товару отриманого за видатковими накладними є таким, що настав.
Доказів оплати товару в сумі 231 578,74 грн. або доказів повернення вказаного товару Позивачу Відповідачем до суду не надано.
Доводи Позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами відповідачем не спростовано.
Відповідно до ч. 1  ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк встановлений договором, або законом.
З урахуванням наведеного, господарський суд дійшов підставного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Градоліт” на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Мілленіум” 231 578,74 грн. заборгованості є обґрунтованими, доведеними, заснованими на договорі і законі та є такими, що підлягають задоволенню.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що зобов`язання Відповідача по оплаті товару відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України виникає лише на сьомий день після отримання відповідної вимоги від Позивача за договором, є безпідставними з огляду на наступне.
Інформаційним листом N 01-06/928/2012 від 17.07.2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права"  Вищий господарський суд України,  звернув увагу господарських судів на те, що частиною першої статті 692 ЦК України визначено строк виконання боржником грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу (у співвідношенні з частиною другою статті 530 ЦК України).
Строк виконання грошового зобов`язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу та поставки, встановлений спеціальною нормою статті 692 ЦК України, та не може ставитися в залежність від звернення кредитора до боржника з вимогою в порядку частини другої статті 530 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Загальні положення частини другої статті 530 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін, оскільки термін виконання зобов`язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений зазначеною спеціальною нормою права - покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.
Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
За таких обставин факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Градоліт”, м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.03.2021 у справі №908/152/21 - залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Запорізької області від 22.03.2021 у справі №908/152/21 - залишити без змін.
Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю “Градоліт”, м. Запоріжжя за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 18.06.2021.

Головуючий суддя                                                                                 О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                    С.Г. Антонік

Суддя                                                                                                               О.В. Березкіна