ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 червня 2021 року           справа №360/3384/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гайдара А.В., суддів Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року в справі № 360/3384/20 (головуючий І інстанції Пляшкова К.О., складене у повному обсязі 29 грудня 2020 року в м. Сєвєвродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області, ОСОБА_2 , Військово-цивільної адміністрації м.Сєвєродонецьк Луганської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

                                                           УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради Луганської області, ОСОБА_2 , Військово-цивільної адміністрації м.Сєвєродонецьк Луганської області, в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Сєвєродонецького міського голови від 12 серпня 2020 року № 285-К «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити позивача на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради з 13 серпня 2020 року та допустити негайне виконання судового рішення;
- стягнути з Сєвєродонецької міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 серпня 2020 року по день поновлення на посаді.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 рішенням 67-ї сесії Сєвєродонецької міської ради від 19 серпня 2019 року № 94041 затверджений на посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради. Цим же рішенням позивачу присвоєно 7 (сьомий) ранг посадової особи місцевого самоврядування. Позивач 20 серпня 2019 року склав присягу посадової особи органу місцевого самоврядування.
Президентом України видано Указ від 28 липня 2020 року № 297/2020 «Про утворення військово-цивільної адміністрації», яким утворено військово-цивільну адміністрацію міста Сєвєродонецьк Луганської області, а 12 серпня 2020 року видано розпорядження Сєвєродонецького міського голови №285-К «Про звільнення ОСОБА_1 », підписане в.о. міського голови ОСОБА_2 . Звільнення позивача здійснено на підставі частини першої статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування» у зв`язку з припиненням повноважень виконавчого комітету. Позивачу 12 серпня 2020 року під підпис у журналі обліку трудових книжок видано на руки трудову книжку з відміткою про звільнення. У трудовій книжці підставою звільнення зазначене розпорядження Сєвєродонецького міського голови від 12 серпня 2020 року № 285-К.
З посиланням на положення частини першої статті 10, частини першої статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», частини першої статті 26, частини першої статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» позивач зазначає, що його звільнення має відбуватися за відповідним рішенням Сєвєродонецької міської ради, яке може бути підставою для внесення відповідного запису до його трудової книжки. Однак Сєвєродонецькою міською радою такого рішення не прийнято.
Також з посиланням на положення статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» позивач зауважує, що у в.о. Сєвєродонецького міського голови ОСОБА_2 на день підписання оскаржуваного розпорядження були відсутні повноваження видавати будь-які розпорядження.
На думку позивача, його звільнення відбулося з порушенням установленого законом порядку, що свідчить про незаконність такого звільнення та, як наслідок, необхідність відновлення порушених прав позивача шляхом поновлення на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Сєвєродонецького міського голови від 12 серпня 2020 року № 285-К «Про звільнення ОСОБА_1 ».
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи в сукупності з нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, у зв`язку із чим дійшов хибного висновку про часткове задоволення позову.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 19 серпня 2019 року № 4041 «Про затвердження ОСОБА_1 заступником міського голови» позивача призначено з 20 серпня 2019 року на посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів та прийнято його на службу в органи місцевого самоврядування, присвоєно 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування (а.с. 57).
Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 05 вересня 2019 року № 4100 затверджено розподіл обов`язків між міським головою, його заступниками, секретарем ради та керуючим справи виконкому (а.с. 58-65).
Згідно з розпорядженням міського голови від 12 серпня 2020 року № 285-К «Про звільнення ОСОБА_1 », підписаним виконуючим обов`язки міського голови ОСОБА_2 , відповідно до Указу Президента України від 28.07.2020 № 297/2020 «Про утворення військово-цивільної адміністрації», Законів України «Про військово-цивільні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про відпустки», рішення 69-ї позачергової сесії Сєвєродонецької міської ради VII скликання від 05.09.2019 № 4100 «Про затвердження розподілу обов`язків між міським головою, його заступниками, секретарем ради та керуючим справами виконкому в новій редакції», у зв`язку з припиненням повноважень Сєвєродонецької міської ради та її виконавчого комітету, ОСОБА_1 , заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів, звільнено з займаної посади 12 серпня 2020 року на підставі частини першої статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (а.с. 4, 66).
На підставі розпорядження міського голови від 12 серпня 2020 року № 285-К до трудової книжки позивача від 31 липня 1974 року серії НОМЕР_1 внесений запис № 42 від 12 серпня 2020 року про звільнення з займаної посади у зв`язку з припиненням повноважень виконавчого комітету, частина перша статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (а.с. 8-12, 66).
З довідок ВЦА м. Сєвєродонецьк від 03 листопада 2020 року № 2 та від 08 грудня 2020 року № 29 встановлено, що ОСОБА_1 за два місяці, що передували місяцю звільнення зі служби отримав заробітну плату в загальній сумі 53367,21 грн, а саме:
за 20 робочих днів червня 2020 року (20 робочих днів згідно з графіком роботи установи за червень 2020 року) 47212,00 грн, у тому числі 12160,00 грн посадового окладу, 15950,00 грн надбавки за високі досягнення у праці, 600,00 грн надбавки за ранг, 3190,00 грн надбавки за вислугу років, 15312,00 грн щомісячної премії;
за 3 робочих дні липня 2020 року (23 робочих дні згідно з графіком роботи установи за липень 2020 року) 6155,21 грн, у тому числі 1643,48 грн посадового окладу, 2152,17 грн надбавки за високі досягнення у праці, 78,26 грн надбавки за ранг, 430,43 грн надбавки за вислугу років, 1850,87 грн щомісячної премії;
сума середньоденного заробітку 2320,32 грн;
сума середньомісячної заробітної плати 49886,88 грн (а.с. 56, 86).
Вважаючи, що його звільнення є незаконним, оскільки відбулося із порушенням законодавчо-встановленого порядку, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правовий статус в відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР).
Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування регулює Закон України від 07.06.2001 № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-ІІІ), який визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 3 Закону № 2493-ІІІ посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
Згідно зі статтею 7 Закону № 2493-ІІІ правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.
Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 10 Закону № 2493-ІІІ прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, старости шляхом затвердження відповідною радою.
Крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України (частина перша статті 26 Закону № 2493-ІІІ).
Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Згідно зі статтею 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Пунктами 3, 5 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск; затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання.
Частинами першою-четвертою статті 51 Закону № 280/97-ВР визначено, що виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.
Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради.
Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури.
До складу виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради входять також за посадою секретар відповідної ради, староста (старости).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 78 Закону № 280/97-ВР повноваження сільської, селищної, міської, районної в місті, районної, обласної ради можуть бути достроково припинені у випадках, передбачених законами України «Про військово-цивільні адміністрації», «;Про правовий режим воєнного стану».
Частиною п`ятою статті 78 Закону № 280/97-ВР визначено, що повноваження сільської, селищної, міської, районної в місті, районної, обласної ради за наявності підстав, передбачених пунктом 3 частини першої цієї статті, достроково припиняються з дня набрання чинності актом Президента України про утворення відповідної військово-цивільної, військової адміністрації.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 03.02.2015 № 141-VIII «Про військово-цивільні адміністрації» (далі - Закон № 141-VIII) для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації.
Військово-цивільні адміністрації населених пунктів - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження сільських, селищних, міських рад, районних у містах рад, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад та голів та інші повноваження, визначені цим Законом.
Частиною другою статті 1 Закону № 141-VIII визначено, що військово-цивільні адміністрації є юридичними особами публічного права і наділяються цим та іншими законами повноваженнями, у межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Військово-цивільні адміністрації населених пунктів набувають прав та обов`язків з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 141-VIII у день набрання чинності актом Президента України про утворення військово-цивільної адміністрації припиняються згідно із цим Законом повноваження сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, їх виконавчих органів, сільських, селищних, міських голів, інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування, - у разі утворення військово-цивільної адміністрації відповідного населеного пункту (населених пунктів).
З вищевказаних положень законодавства слідує, що в день набрання чинності актом Президента України про утворення військово-цивільної адміністрації населеного пункту автоматично припиняються повноваження відповідної ради, а також її виконавчих органів.
Так, Указом Президента України від 28 липня 2020 року № 297/2020 «Про утворення військово-цивільної адміністрації», який набрав чинності з 29 липня 2020 року, утворено військово-цивільну адміністрацію міста Сєвєродонецьк Луганської області.
Відповідно, з 29 липня 2020 року припинені повноваження Сєвєродонецької міської ради, її виконавчих органів, всіх посадових осіб.
Як наслідок, з цього дня у міського голови або особи, на яку тимчасово покладено виконання його обов`язків, відпали повноваження щодо видання будь-яких організаційно-розпорядчих актів, у тому числі й щодо звільнення інших посадових осіб з займаних ними посад, та вжиття будь-яких заходів щодо звільнення посадових осіб із органу місцевого самоврядування.
Натомість судом встановлено, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04 серпня 2020 року внесений запис про реєстрацію ВЦА м. Сєвєродонецьк, код за ЄДРПОУ 43748368, тому з цього дня вказана юридична особа набула правосуб`єктності та до неї перейшли повноваження Сєвєродонецької міської ради.
Вивченням положень статей 4, 6 Закону № 141-VIII, які визначають повноваження військово-цивільних адміністрацій та її керівника, не встановлено жодних застережень щодо виконання останнім повноважень з припинення проходження служби в органі місцевого самоврядування його посадовими чи службовими особами.
Тому, логічним є висновок суду, що саме до відання керівника військово-цивільної адміністрації або уповноваженої ним особи, перейшов й обов`язок щодо здійснення (завершення) процедури звільнення посадових осіб органу місцевого самоврядування через припинення їх повноважень за Законом № 280/97-ВР у випадку, передбаченому Законом України «Про військово-цивільні адміністрації».
Суд також зауважує, що Закон № 141-VIII не містить механізму реалізації «припинення повноважень» органу місцевого самоврядування, його виконавчих органів.
Однак, повноваження посадових осіб органу місцевого самоврядування припиняються достроково в силу прямої норми Закону № 280/97-ВР пункт 3 частини першої статті 78 цього Закону, тому не потребують та не залежать від видання будь-яких додаткових рішень (локальних актів) про їх припинення.
Аналогічний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 року в справі № 805/4702/18.
За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що розпорядження Сєвєродонецького міського голови від 12 серпня 2020 року № 285-К «Про звільнення ОСОБА_1 » не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, через відсутність повноважень щодо його видання у виконуючого обов`язки міського голови ОСОБА_2 .
Як наслідок, вказане розпорядження визнається судом протиправним та скасовується, а позовні вимоги в цій частині задовольняються.
Стосовно доводів апеляційної скарги про необґрунтованість відмови в задоволенні  вимог позивача про поновлення його на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки Сєвєродонецька міська рада не ліквідована, тому поновлення на посаді можливе, колегія суддів вважає їх неприйнятними з огляду на наступне.
Частинами першою та другою статті 235 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
З огляду на наведені положення суд дійшов висновку, що поновлення на попередній роботі та виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу є законодавчо визначеними способами захисту права особи на працю від порушень з боку роботодавця щодо незаконного звільнення з роботи.
Однак, в даному випадку судом таких обставин не встановлено.
Крім того, колегія суддів зазначає, що норми статті 3 Закону №141-VІІІ встановлюють імперативний обов`язок щодо припинення повноважень посадових осіб органів місцевого самоврядування незалежно від того, чи здійснено про це запис в реєстрі, чи видано локальний акт про звільнення працівників тощо.  
Більш того, як зазначено вище, звільнення позивача не залежало від волевиявлення роботодавця, а відбулося в силу імперативних приписів закону, тому визначений статтею 235 Кодексу законів про працю України спосіб захисту прав незаконно звільненого працівника в даному випадку є незастосовним.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, визнавши протиправним та скасувавши наказ про звільнення позивача. З приводу вимог, викладених у позові та в апеляційній скарзі, про необхідність поновлення ОСОБА_1 на посаді та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що під час розгляду справи їх обґрунтованість не була доведена.
Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 “Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод”, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, погоджує викладений в оскаржуваному рішенні висновок, що правильним та достатнім є обраний судом першої інстанції спосіб відновлення порушеного права позивача шляхом визнання протиправним та скасування розпорядження Сєвєродонецького міського голови від 12 серпня 2020 року № 285-К «Про звільнення ОСОБА_1 »
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статями 139, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року в справі № 360/3384/20 – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року в справі № 360/3384/20 – залишити без змін.
Повний текст судового рішення складено та підписано 14 червня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      А. В. Гайдар 

                                                                                          Е. Г. Казначеєв

                                                                                          І. Д. Компанієць