УХВАЛА

05 травня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/13083/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Пєскова В.Г. - головуючого, Банаська О.О., Погребняка В.Я.,

учасники справи:
позивач - арбітражний керуючий Олексенко Надія Вікторівна, 
відповідач - Міністерство юстиції України
третя особа на стороні відповідача - Державна казначейської служби України,

розглянувши матеріали касаційної скарги Міністерства юстиції України за вх. №   3820/2021
на постанову Південного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 
у складі колегії суддів: Куксова В.В. (головуючий), Тищенко А.І., Шаптали Є.Ю. 
та на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2020
у складі судді Мельник В.І.
у справі за позовом арбітражного керуючого Олексенко Надія Вікторівна 
до Міністерства юстиції України
за участю третьої особи на стороні відповідача - Державної казначейської служби України,
про відшкодування 447 383,87 грн,

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2019 року арбітражний керуючий Олексенко Надія Вікторівна звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди завданої протиправними діями відповідача.
23.10.2020 рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/13083/19 задоволено позовні вимоги. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, на користь арбітражного керуючого Олексенко Надії Вікторівни в рахунок відшкодування шкоди 449 020,24 грн, яка завдана Міністерством юстиції України.
10.03.2021 постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2020 у справі № 910/13083/19 залишено без змін. Матеріали справи № 910/13083/19 повернуто до Господарського суду першої інстанції.
08.04.2021 (згідно з відміткою на поштовому конверті "Укрпошта Експрес") Міністерством юстиції України подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2020 у справі №   910/13083/19 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог арбітражного керуючого Олексенко Надія Вікторівна. 
14.04.2021 зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючого - Пєскова В.Г., суддів: Банаська О.О., Погребняка В.Я.
Дослідивши матеріали касаційної скарги Міністерства юстиції України, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Частиною п`ятою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За змістом частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
У пункті 1 частини першої статті 163 ГПК України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 установлено у розмірі 1 921 грн.
Предметом позову у даній справі є відшкодування шкоди 449 020,24 грн, яка завдана Міністерством юстиції України, що загалом менше ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на час подання позову у 2019 році (1 921 грн х 500 = 960 500 грн). 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Колегія суддів зазначає, що вказана касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а суд з власної ініціативи таких умов також не вбачає. До того ж зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, й в цілому до заперечення результату розгляду справи судом, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції тільки через те, що таке рішення оскаржено і скаржник вважає його незаконним, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою Міністерства юстиції України немає.
При цьому, колегія суддів також враховує, що у касаційній скарзі Міністерства юстиції України зазначено щодо порушення предметної та суб`єктної юрисдикції під час прийняття постанови Південного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2020 у справі №   910/13083/19.
Скаржник вказує, що зміст позовних вимог та обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги свідчить про те, що між сторонами існує спір про відшкодування шкоди, завданої Фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, який мав бути віднесений до компетенції місцевого цивільного суду. Враховуючи викладене, на думку скаржника, Північним апеляційним господарським судом та Господарським судом міста Києва допущено грубе порушення норм процесуального права під час здійснення розгляду справи № 910/13083/19 у порядку господарського судочинства, що є обов`язковою підставою для скасування Оскаржуваних рішень, визначеною частиною другою статті 313 Господарського процесуального кодексу України, незалежно від доводів касаційної скарги.
Згідно з частиною шостою статті 302 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо:
1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції;
2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах;
3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
З цього вбачається, що справа може бути передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 302 Господарського процесуального кодексу України лише за відсутності (негативний аспект) всіх трьох указаних у цій частині випадків. У разі наявності хоча б одного із перелічених у частині шостій статті 302 Господарського процесуального кодексу України випадків справа не підлягає передачі до Великої Палати Верховного Суду (таку позицію викладено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/5755/19).
Згідно із частинами першою-четвертою статті 303 Господарського процесуального кодексу України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій-четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу. 
У даному випадку, колегія суддів не вбачає підстав для передачі справи №   910/13083/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, оскільки, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень під час розгляду справи № 910/13083/19 в судах першої чи апеляційної інстанції Міністерство юстиції України не заявляло про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції. Скаржником також не зазначено і у касаційній скарзі, що при розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції було заявлено про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції (п. 1 ч. 6 ст. 302 ГПК України). 
З урахуванням наведеного Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України за вх. №   3820/2021 на постанову Південного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 та на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2020 у справі №   910/13083/19, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 163, 234, 235, пунктом 2 частини 3 статті 287, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду, - 
У Х В А Л И В:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №   910/13083/19 за касаційною скаргою Міністерства юстиції України за вх. №   3820/2021 на постанову Південного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 та на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2020.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          В. Пєсков
Судді                                                                                                    О. Банасько
                                                                                                    В. Погребняк