П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/7304/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.   
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
02 червня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Курка О. П. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Подільської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
 в жовтні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до Подільської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подала  апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
14 квітня 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність їїдоводів.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 26 квітня 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що відповідно до наказу від 28.08.2020 №295 посадові особи Подільської митниці Держмитслужби провели документальну невиїзну перевірку стану дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства з питань митної справи щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів під час митного оформлення товару за митною декларацією від 03.10.2017 №UA400030/2017/302655.
За результатами перевірки складний акт від 16.09.2020 №0021/20/7.12-19/ НОМЕР_1 , яким встановлені порушення позивачкою пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України, в результаті чого занижене податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митною декларацією від 03.10.2017 №UA400030/2017/302655 на суму 33925,59 грн, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижене податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією від 03.10.2017 №UA400030/2017/302655 на суму 74636,30 грн.
На підставі висновків перевірки Подільська митниця Держмитслужби прийняла податкове повідомлення-рішення від 02.10.2020 №00000441219, яким збільшила позивачці суму грошового зобов`язання за платежем мито на нафтопродукти, транспортні засоби (крім транспортних засобів, що були ввезені на митну територію України та поміщені в митні режими транзиту або тимчасового ввезення у період з 01.01.2015 до дня набрання чинності Законом України від 08.11.2018 "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів") та шини до них, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами, в розмірі 42406,99 грн (33925,59 грн за основним платежем, 8481,40 грн за штрафними санкціями).
На підставі висновків перевірки Подільська митниця Держмитслужби прийняла податкове повідомлення-рішення від 02.10.2020 №00000451219, яким збільшила позивачці суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ з ввезених на митну територію України товарів (крім лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів та медичних виробів за переліком) в розмірі 932925,38 грн (74636,30 грн за основним платежем, 18659,08 грн. за штрафними санкціями).
Вважаючи вказані податкові повідомлення - рішення протиправними позивач звернулась до суду для їх скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями статті 345 Митного кодексу України визначено, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.
Митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; 3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.
За змістом статті 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.
Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.
Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова.
Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної невиїзної перевірки, за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Митного кодексу України повідомлення про проведення перевірки (формальна підстава).
Даючи оцінку доводам апелянта стосовно протиправності наказу про проведення перевірки, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що на запит Хмельницької митниці ДФС від 13.04.2018 №2325/8/22-70-00.4-20-2 до ДФС України про надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки законності ввезення на митну територію України транспортних засобів, контролюючий орган отримав інформацію від уповноважених органів ФРН від 31.07.2019 №Z4663-2019.UA.800105-DVIII.A22 щодо вартості транспортного засобу позивача.
У зв`язку з чим, позивачу митним органом було надіслано повідомлення від 28.08.2020 №24 про проведення з 02.09.2020 до 08.09.2020 документальної невиїзної перевірки, місце проведення якої: АДРЕСА_1 , що не заперечується позивачем.
За наслідками проведеної перевірки на підставі спірного наказу у цій справі, відповідачем 02.10.2020 прийняті податкові повідомлення-рішення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що  на час звернення позивача з даним адміністративним позовом, наказ від 28.08.2020 №295 вичерпав свою дію, перевірка проведена, а за її результатами контролюючий орган прийняв акти індивідуальної дії.
Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 сформував правову позицію, відповідно до якої у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то наказ як акт індивідуальної дії реалізований його застосуванням, тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 01.09.2020 у справі №320/2647/19.
Щодо доводів апелянта про протиправність винесення відповідачем спірних податкових повідомлень - рішень, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 2 статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.
За змістом частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем 03.10.2017 для здійснення митного оформлення транспортного засобу марки Audi, модель ТТ, VIN: НОМЕР_2 , 2012 року виготовлення, подано на митний пост "Хмельницький-центральний" Хмельницької митниці ДФС митну декларацію від 03.10.2017 UA400030/2017/302655, зазначивши фактурну вартість - 8000,00 Євро (на день митного оформлення 250425,35 грн), митну вартість 339099,40 грн. До митної декларації ОСОБА_1 надала рахунок-фактуру (інвойс) від 25.09.2017 №1006217 та калькуляцію транспортних витрат від 03.10.2017.
Тобто, позивач самостійно задекларувала та сплатила митну вартість автомобіля у митній декларації 03.10.2017 UA400030/2017/302655, яку збільшила на 88674,05 грн від фактурної вартості, що не заперечує контролюючий орган.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що нею митному органу було подано усі наявні документи для визначення митної вартості, проте не зазначає які саме товаросупровідні документи нею подавались під час митного оформлення, а лише цитує відповідні статті МКУ, які регулюють це питання.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 289 Митного кодексу України обов`язок із сплати митних платежів виникає після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання.
Відповідно до частини 2 статті 293 Митного кодексу України особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.
Частиною 5 статті 334 Митного кодексу України визначено, що з метою здійснення митного контролю після випуску товарів митні органи мають право направляти письмові запити та отримувати документи або їх засвідчені копії, інформацію (у тому числі в електронній формі), що стосуються переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, випуску товарів та їх використання на митній території України або за її межами.
Положеннями статті 352 Митного кодексу України передбачено, що посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
Відповідно до пункту 54.4 статті 54 Податкового кодексу України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Згідно з підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відповідно до пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39 - 1 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що контролюючий орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів мають право проводити документальні перевірки після завершення процедури митного оформлення та випуску товарів. При цьому, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо вартісних характеристик товарів, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів звернулась до ДФС України про надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки законності ввезення на митну територію України транспортних засобів.
Відповідно до листа митних органів ФРН від 31.07.2019 №Z4663-2019.UA.800105-DVIII.A22 легковий автомобіль марки Audi, модель ТТ, VIN: НОМЕР_3 , 2012 року виготовлення, був оформлений за експортною декларацією від 28.09.2017 MRN: 17DE575668971221E0. За вказаною інформацією продавцем товару виступає німецька компанія "Autohaus Muhlig OHG" отримувачем та покупцем ОСОБА_2 . Вартість товару зазначена - 21623,00 Євро, що у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України на день митного оформлення становить 676868,42 грн.
Згідно з частиною 3 статті 10 Протоколу № II про взаємну адміністративну допомогу в митних справах до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (від 21.03.2014), сторони можуть використовувати в своїх протоколах представлення доказів, звітах і свідченнях, а також у судових розглядах і представленні обвинувачення в судах інформацію, які вони отримали, і документи, з якими вони були ознайомлені відповідно до положень цього Протоколу, як докази.
Отже, саме офіційна відповідь компетентних органів Німеччини є належним і допустимим доказом у судовій справі, що свідчить про недостовірність відомостей, задекларованих митному органу щодо вартості імпортованого позивачем автомобіля в розмірі 8000,00 Євро.
Таким чином, у чинному митному законодавстві не йдеться про те, що документальні перевірки повинні здійснюватись лише на підставі отриманих копій експортних декларацій, це повинні бути документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що оскільки вартість транспортного засобу згідно з митною декларацією від 03.10.2017 №UA400030/2017/302655 нижча ніж задекларована у країні відправлення - ФРН (експортна декларація від 28.09.2017 MRN: 17DE575668971221E0), тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що контролюючий орган правомірно збільшив позивачці суму грошового зобов`язання за платежем мито на нафтопродукти, транспортні засоби (крім транспортних засобів, що були ввезені на митну територію України та поміщені в митні режими транзиту або тимчасового ввезення у період з 01.01.2015 до дня набрання чинності Законом України від 08.11.2018 "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів") та шини до них, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами, в розмірі 42406,99 грн (33925,59 грн за основним платежем, 8481,40 грн за штрафними санкціями), та за платежем ПДВ з ввезених на митну територію України товарів (крім лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів та медичних виробів за переліком) в розмірі 932925,38 грн (74636,30 грн за основним платежем, 18659,08 грн за штрафними санкціями).
Вказане свідчить про законне прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 02.10.2020 №00000441219, від 02.10.2020 №00000451219.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Курко О. П.