П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/4998/20 
Головуючий у 1-й інстанції:  Козачок І.С. 
          Суддя-доповідач:  Граб Л.С. 

26 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Іваненко Т.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області  на  рішення   Хмельницького окружного адміністративного суду  від  17 грудня 2020 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про   визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі ГУ ПФУ в Хмельницькій області), в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 21.07.2020 року про відмову у призначенні пенсії по інвалідності на підставі ст.86 Закону України "Про прокуратуру";
-зобов`язати зарахувати до стажу роботи в органах прокуратури  періоду роботи на посадах державної служби з 27.09.2011 по 30.05.2013 та половини періоду навчання у Національній юридичній академії України з 01.09.2006 по 26.06.2010  та з 01.09.2010 по 09.06.2011;
-зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області призначити пенсію по інвалідності на підставі ст.86 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням довідки про складові заробітної плати №18-379 вих. №20 від 15.07.2020 року, починаючи з 17.07.2020 року.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року позов задоволено частково:
-визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області №1670 від 21.07.2020;
-зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію по інвалідності згідно з п.9 ст.86 Закону України "Про прокуратуру", періоди роботи:
-з 27 вересня 2011 року по 26 грудня 2011 року на посадах державної служби  управління Пенсійного фонду України в Ярмолинецькому районі;
-з 27 грудня 2011 року по 30 травня 2013 року на посадах державної служби  ГУ ПФУ в Хмельницькій області та половину строку навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого  з 01 вересня 2006 року по 26 червня 2010 року та з 01 вересня 2010 року по 09 червня 2011 року;
-зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянути та вирішити заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням зарахованого за цим рішенням суду  стажу  та  змісту довідки про складові заробітної плати/грошового забезпечення №18-379 вих.№20 від 15.07.2020 року,  виданої прокуратурою Хмельницької області.
У задоволенні решти позовних вимог,  відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
31.03.2021 від позивача  через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 25.09.2017 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності та призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".  
17 липня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення на пенсію по інвалідності відповідно до вимог ст.86 Закону України "Про прокуратуру" відповідно до довідки про складові заробітної плати / грошового забезпечення №18-379 вих.№20 від 15.07.2020.
Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області №1670 від 21.07.2020 ОСОБА_1   відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності на підставі ст.86 Закону України "Про прокуратуру" у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, про що повідомлено листом від 31.07.2020 року. 
Зокрема, у листі зазначено, що до стажу роботи в органах прокуратури для визначення права на пенсію позивачу зараховані періоди роботи з 01.06.2013 року по 24.12.2015 року та з 10.01.2017 року по 30.06.2020 року, загальною тривалістю 6 років 13 днів, що є недостатнім для призначення обраного  виду пенсії.   
Вказана відмова слугувала підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування до стажу роботи, що дає право на пенсію відповідно до ст.86  Закону України "Про прокуратуру" періодів роботи на державній службі та половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 22 Конституції України регламентовано, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
У частині першій статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі Закон № 213-VIII) унормовано, що у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема,  відповідно до Закону № 1789-ХІІ.
Вказаний у пункті 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону №1789-ХІІ щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.
Отже, аналіз пункту 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону № 213-VIII свідчить про те, що ним скасовані діючі станом на 01.06.2015 норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону  України від 05.11.1991 № 1789-XII "Про прокуратуру"                 
Проте 15.07.2015, у зв`язку з набуттям чинності Законом України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі Закон № 1697-VII), Закон  № 1789-ХІІ втратив чинність, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53.
З матеріалів справи з`ясовано, що на час звернення позивачем до відповідача із заявою про призначенням пенсії діяв Закон № 1697-VII, у зв`язку з набранням чинності яким, втратили чинність положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії.
В свою чергу, статтею 86 Закону №1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.
Так, відповідно до частини першої статті 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року-20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року-21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року-21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року-22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року-22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року-23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року-23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року-24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше-25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Ч.2 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" унормовано, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
За змістом ч.9 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" прокурорам, визнаним інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.
Частиною шостою статті 86 Закону №1697-VII передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;
слідчими, суддями;
на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;
у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;
на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України;
на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури-відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;
військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;
відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Статтею 15 Закону №1697-VII визначено, що прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор; перший заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора-Головний військовий прокурор; заступник Генерального прокурора-керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої) прокурор місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).
Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.
Сукупність наведених правових норм дає підстави для висновку, що законодавство розрізняє поняття "вислуги років, що дає право на пенсію" і "стажу роботи на прокурорських посадах". При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. В той же час до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на прокурорських посадах.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 264/5989/16-а.
Таким чином, відповідно до вищенаведених положень Закону №1697-VII, посади   державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою та половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання зараховуються саме до вислуги років, що дає право на пенсію натомість не відносяться до спеціального стажу - стажу роботи на прокурорських посадах, оскільки не визначені статтею 15 цього Закону.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 09.06.2011 отримав повну вищу освіту у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого за спеціальністю "Правознавство" та здобув кваліфікацію юриста (диплом Серії НОМЕР_1 ).   
Із записів трудової книжки серії НОМЕР_2 виданої 27 вересня 2011, слідує, що позивач 27.09.2011 року призначений на посаду головного спеціаліста відділу обліку надходження платежів управління Пенсійного фонду України в Ярмолинецькому районі; в подальшому призначений на рівнозначну посаду головного спеціаліста юрисконсульта; з 27 грудня 2011 року по 30 травня 2013 року  працював на посадах головного спеціаліста - юрисконсульта відділу організації правової роботи юридичного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області; 04.02.2013 року призначений на посаду головного спеціаліста- юрисконсульта відділу організації правової роботи юридичного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (постійна посада) з якої звільнений 30.05.2013.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що посади державної служби, які позивач обіймав в період з 27.09.2011 по 30.05.2013  в органах Пенсійного фонду України, а також половина строку навчання у Національній юридичній академії України можуть бути зараховані до  вислуги років, що дає право на пенсію, відповідно Закону України "Про прокуратуру", однак не до стажу роботи в органах прокуратури, як помилково вказано судом першої інстанції. 
Як слідує із записів трудової книжки ОСОБА_1 , останній працював прокурором органів прокуратури з 01.06.2013 по 24.12.2015 та з 10.01.2017 по 30.06.2020, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до  ст.86 Закону України "Про прокуратуру".
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів не знаходить правових підстав для визнання   протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 21.07.2020 року про відмову у призначенні позивачу пенсії по інвалідності, відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру", а також для зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи в органах прокуратури позивача періоду роботи на посадах державної служби з 27.09.2011 по 30.05.2013 та половини періоду навчання у Національній юридичній академії України з 01.09.2006 по 26.06.2010 та з 01.09.2010 по 09.06.2011.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої  інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти  нову постанову про  відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити  повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про  визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову  ОСОБА_1 , відмовити.     
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Іваненко Т.В.