КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 761/47241/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3339/2021
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
25 травня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,
за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року у складі судді Савицького О.А.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами досудового слідства, -
 
В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась  у суд із позовом до ГУНП в Київській області, ДКСУ про відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового слідства, в якому просить: визнати бездіяльність ГУНП у Київській області при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженні № 1201810000000245 від 29.03.2018 року, стягнути з Держави України на її користь моральну шкоду в розмірі 187 078 грн шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.
 
Позов обґрунтовано тим, що Кагарлицька місцева прокуратура Київської області здійснює процесуальне керівництво по кримінальному провадженню                                        № 12013100190000919 від 04.01.2012 року за ст. 356 КК України, яке знаходиться в СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУНП у Київській області. 
 
Проте, працівники прокуратури не виконували своїх повноважень, внаслідок чого неодноразово закривалось кримінальне провадження № 12013100190000919 слідчим. А тому позивачка звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою і рішенням суду від 21.03.2018 року у справі № 761/9682/18 зобов`язано СУ ГУНП в Київській області дані відносно прокурорів Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області внести в ЄРДР досудових розслідувань за ч.1 ст. 365 КК України. 
 
На виконання вказаної ухвали суду було внесено відповідні відомості та ГУНП в Київській області здійснюється розслідування по кримінальному провадженню № 120181100000000245 від 29.03.2018 року, де позивачка є потерпілою. 
 
Позивачкою зазначено, що орган досудового розслідування не здійснює досудове розслідування, оскільки підозра нікому не оголошена, обвинувальний акт до суду не направлений, винних осіб не притягнуто до кримінальної відповідальності. 
 
Також вважає, що тривала бездіяльність посадових осіб ГУНП у Київській області, спричинила їй моральну шкоду, яку вона оцінив, враховуючи сталу практику Європейського суду з прав людини, у розмірі 187 078  грн, виходячи з встановленого з 01 грудня 2019 року розміру прожиткового мінімуму у розмірі 2 102 грн.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати незаконне та необґрунтоване рішення районного суду та постановити нове, яким позов задовольнити.
 
Скаргу обґрунтовано тим, що районний суд діяв противно не визнавши бездіяльність ГУНП у Київській області при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженні № 1201810000000245 від 29.03.2018 року, де ОСОБА_1 визнана потерпілою.
 
Також в рішенні не вказано про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами досудового слідства, не взято до уваги тривалість протиправної поведінки, а саме з 2012 року, кримінальні справи не розслідуються не вчиняються жодні слідчі дії.
 
Крім того, зазначено, що саме внаслідок протиправної та системної бездіяльності  відповідача позивачка, яка є пенсіонеркою з поганим станом здоров`я, була позбавлена відчуття безпеки, зазнала порушення психологічного благополуччя та постійно перебувала в стані емоційної психологічної напруженості, страху, відчаю та безпорадності, через, що зазнала глибоких та психологічних страждань, які оцінила в розмірі 187 078  грн.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Київській області,посилалось на те, що позивачкою не наведено міркувань, визначаючи розмір моральної шкоди, а також не обґрунтувала існування причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправним діянням, не надавши документального підтвердження погіршення стану здоров`я та інших негативних наслідків викликаних діями або бездіяльністю органу  досудового слідства. Враховуючи зазначене,відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.
 
У судове засідання представники відповідачів повторно не з`явилися, про день і час судового розгляду справи повідомлялися належно (а.с. 115), тому колегія суддів  вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання.
 
Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
 
Як убачається з матеріалів справи, 04 жовтня 2013року за фактом вчинення самоправних дій ОСОБА_2 щодо вивезення майна з будинку АДРЕСА_1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст..356 КК України за               № 12013100190000919.
 
Постановою від 13 жовтня 2014 року начальника СВ Кагарлицького РВ ГУ МВС України в м. Київській області Кабака А.І. закрито кримінальне провадження                           № 12013100190000919 від 04 жовтня 2013року за ст.356 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.7).
 
Відповідно до справи, у березні 2018року  ОСОБА_1 звернулася до начальника ГУНП в Київській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення  групою осіб: керівником та колишнім керівником, а також прокурорами Кагарлицької прокуратури Київської обл. під час  кримінального провадження №12013100190000919.
  
 Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року визнано незаконною бездіяльність уповноважених осіб (слідчих) СУ ГУНП в Київській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, викладених у заяві ОСОБА_1 від 15 березня 2018 року;  зобов`язано уповноважену особу (слідчого) СУ ГУНП в Київській області невідкладно, внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_1 від 15 березня 2018 року, зареєстрованій 15 березня 2018 року в Журналі Єдиного обліку за № 1262 та розпочати досудове розслідування; зобов`язати уповноважену особу (слідчого) СУ ГУНП в Київській області надати ОСОБА_1 документ, що підтверджує внесення ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, викладені в заяві від 15 березня 2018 року, зареєстрованій 15 березня 2018 року в Журналі Єдиного обліку за № 1262 (а.с. 10).
 
29 березня 2018 року на підставі ухвали слідчого судді було внесено до ЄРДР кримінальне провадження № 120181100000000245 за ч.1 ст. 365 КК України (а.с. 12).
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено причинно-наслідкового зв`язку між завданою їй шкодою, яка виразилась в певного роду моральних стражданнях, та діями з боку слідчих під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні                                        № 12018110000000245.
 
Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
 
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
 
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
 
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).
 
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
 
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
 
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. 
 
Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
 
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
 
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
 
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
 
Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).
 
Звертаючись з даним позовом позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що шкода завдана їй протиправною бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Київській області, яка виразилася в не притягненні винної особи до кримінальної відповідальності, не оголошення їй підозри, обвинувальний акт до суду не направлений, прокурорами не виконуються їх посадові обов`язки.
 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Враховуючи вказані норми, суд першої інстанції обґрунтовано  послався як на підставу відмови у позові,  недоведеність ОСОБА_1 причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою  та діями  слідчих органів.
 
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
 
Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
 
За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
 
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.
 
Встановлено, що постановою від 13 жовтня 2014 року начальника СВ Кагарлицького РВ ГУ МВС України в м. Київській області Кабака А.І. закрито кримінальне провадження № 12013100190000919 від 04 жовтня 2013 року за ст.356 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
 
Згідно матеріалів, уповноважена особа органу досудового розслідування на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року внесла до ЄРДР відомості, викладені ОСОБА_1 у заяві від 15.03.2018 року, які стосуються кримінальної справи № 12013100190000919,  провадження у якій закрито.
 
Між тим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження доведеності вимог позову щодо бездіяльності органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №12018110000000245.
 
Заявляючи вимоги,  позивач просила визнати бездіяльність  ГУНП в  Київській області, тобто необхідність попереднього судового рішення, яким встановити протиправність відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного органу при здійснені кримінального провадження, як підстави для відшкодування шкоди,  тобто дій (бездіяльності), які  опосередковуються регулюванням КПК України.  
 
Дії (бездіяльність) ГУНП в  Київській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).
 
Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України.
 
Цивільний суд самостійно встановлює лише  наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.
 
Положеннями ст.303 КПК України передбачено право особи оскаржити дії чи бездіяльність органу досудового розслідування у порядку кримінального судочинства.
 
Отже, вирішення вимог скарги  про визнання бездіяльності відповідача  при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженню                                      № 12018110000000245 не віднесено до компетенції  цивільного суду.
 
Колегія суддів погоджується з висновками районного суду про те, що ухвала  слідчого судді,  посилання на яку міститься у позові, свідчить про реалізацію нею права на оскарження процесуальних рішень слідчого, пов`язаних з невнесенням інформації до ЄРДР, проте у розумінні ст.1176 ЦК України не може бути безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності  під час порушеного  на підставі указаної ухвали кримінального провадження.
 
У межах повноважень лише в порядку  кримінального судочинства ( ст.306 КПК)  віднесено  перевірку законності дій  слідчих органів, вчинених  під час кримінального провадження, а тому висновки районного суду в частині відмови у позові підлягають доповненню указаними обставинами.
 
Отже, районний суд у відсутність повноважень щодо перевірки та встановлення бездіяльності ГУНП у Київській області під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 12018110000000245, обґрунтованого вказав на  недоведеність  позивачем  складу цивільного правопорушення, який  би  слугував  підставою для безспірних висновків  про заподіяння ОСОБА_1 шкоди й відшкодування її за рахунок Державного бюджету.
 
За таких обставин,  колегія суддів дійшла висновку про необхідність внесення виправлень у мотиви прийнятого районним судом рішення   виклавши мотивувальну частину  в редакції цієї постанови.
 
Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Відповідно до п. 4 ч.1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За навчених підстав, колегія суддів вважає, що  рішення  районного суду  з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно змінити.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови, в інший частині - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   

Повне судове рішення складено 04 червня 2021 року.

Суддя-доповідач:   

Судді: