ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року	Львів	Справа № 465/6731/20 пров. № А/857/5241/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                     Сеника Р.П.,  
суддів                                                                           Судової-Хомюк Н.М., Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання                    Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 лютого 2021 року  у справі № 465/6731/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про скасування постанови про порушення митних правил,-

суддя в 1-й інстанції -Мигаль Г.П.,
час ухвалення рішення - 08.02.2021 року,
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складання повного тексту рішення - 08.02.2021 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Галицької митниці Держмитслужби про скасування постанови про порушення митних правил № 1503/20900/20 від 13 жовтня 2020 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою про порушення митних правил № 1503/20900/20 від 13 жовтня 2020 року, що прийнята в.о. начальника Галицької митниці Держмитслужби Цабаком В.Я. позивача визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ч.5 ст. 481 МК України, накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 85 000 грн. Причиною притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що позивач ввіз на митну територію України 14 березня 2020 року о 18:33 год. через пп «Угринів - Долгобичув» мп «Угринів» Галицької митниці Держмитслужби легковий автомобіль марки Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 (країна реєстрації - Республіка Польща), VIN № НОМЕР_2 у митному режимі «Тимчасове ввезення до 60 днів» під письмове зобов`язання про зворотне вивезення від 14.03.2020 р. № UA209100|2020|002528, згідно з яким зобов`язався вивезти зазначений транспортний засіб до 13 травня 2020 року. На момент перетину кордону відповідних документів щодо продовження терміну доставки автомобіля внаслідок аварії чи дії обставин непереборної сили, чи внаслідок протиправних дій третіх осіб, накладення арешту чи вилучення цього автомобіля ОСОБА_1 до митного органу не надав.
Дану постанову про накладення адміністративного стягнення позивач вважає такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки прийнята з порушенням норм законодавства України та без належних на те правових підстав, оскільки він ввіз на митну територію України 14 березня 2020 року о 18:33 год. через пп «Угринів - Долгобичув» мп «Угринів» Галицької митниці Держмитслужби легковий автомобіль марки Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 (країна реєстрації - Республіка Польща), VIN № НОМЕР_2 у митному режимі «Тимчасове ввезення до 60 днів» під письмове зобов`язання про зворотне вивезення від 14 березня 2020 року № UA209100|2020|002528, згідно з яким зобов`язався вивезти зазначений транспортний засіб до 13 травня 2020 року.
Позивач звернувся до Галицької митниці Держмитслужби із заявою № 21340/10-20 від 09 червня 2020 року про надання йому відповідно до ст. 380 МК України дозволу на продовження строку тимчасового ввезення транспортного засобу марки Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 на територію України. Листом з Галицької митниці Держмитслужби № 7.4-1/18.1/10/15458 від 11 червня 2020 року за підписом в.о. начальника митниці Цабака В. - продовжено позивачу строк тимчасового ввезення автомобіля марки Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 на території України на термін дії карантину. Крім того, позивачу розяснено, що після завершення карантину позивачу необхідно вжити заходів щодо вивезення зазначеного вище транспортного засобу за межі митної території України, а тому позивач вважає, що в його діях відсутні ознаки порушення митних правил, що передбачені ч.5 ст. 481 МК України.
Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 08 лютого 2021 року  у справі № 465/6731/20 позовні вимоги задоволено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що в підпункті 2 розділу VІІІ Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом міністерства фінансів України 31 травня 2012 року № 657, зазначено, що обставини непереборної сили - це надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події. Посилання позивача про те, що в постанові спростовано зміст листа митниці від 11 червня 2020 року в частині вивезення автомобіля марки Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 , не відповідає нормам ч. 4 ст. 380 МК України, відповідно до якої, строки, передбачені абзацами першим, другим, третім та п`ятим цієї частини, можуть бути продовжені митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Отже, митниця, як орган виконавчої влади, апріорі не могла визначити строк тимчасового ввезення транспортного засобу, більший ніж встановлений законом.
Просить скасувати рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 лютого 2021 року у справі № 465/6731/20 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач по справі не з`ясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не встановив факт вчинення адміністративного правопорушення, з посиланням на належні та допустимі докази та наявності вини в діях ОСОБА_1 .
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що відповідно до постанови у справі про порушення митних правил № 1503/20900/20 від 13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ч.5 ст. 481 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 85 000 грн.
Причиною притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності було те, що 11 серпня 2020 року близько 02:00 год. в зону митного контролю пп «Рава - Руська» Галицької митниці Держмитслужби в`їхав легковий автомобіль марки Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 (країна реєстрації - Республіка Польща), у якому громадянин України ОСОБА_1 прямував у приватну поїздку з України у Республіку Польща./а.с.13-14/ В ході перевірки встановлено, що ОСОБА_1 ввіз на митну територію України 14.03.2020 р. о 18:33 год. через пп «Угринів - Долгобичув» мп «Угринів» Галицької митниці Держмитслужби легковий автомобіль марки Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 (країна реєстрації - Республіка Польща), VIN № НОМЕР_2 у митному режимі «Тимчасове ввезення до 60 днів» під письмове зобов`язання про зворотне вивезення від 14.03.2020 р. № UA209100|2020|002528, згідно якого зобов`язався вивезти зазначений транспортний засіб до 13.05.2020 р. Станом на 11 серпня 2020 року будь яких документів, щодо продовження терміну доставки автомобіля марки Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 (країна реєстрації - Республіка Польща), VIN № НОМЕР_2 внаслідок аварії чи дії обставин непереборної сили, чи внаслідок протиправних дій третіх осіб, накладення арешту чи вилучення вказаного автомобіля ОСОБА_1 до митного контролю не подав.
ОСОБА_1 звернувся до Галицької митниці Держмитслужби із заявою щодо продовження строку перебування вказаного автомобіля на території України. За вказаною заявою строк тимчасового перебування на території України автомобіля марки Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 (країна реєстрації - Республіка Польща), VIN № НОМЕР_2 Галицької митниці Держмитслужби було продовжено у зв`язку з установленням карантину на свій території України на термін 60 днів, тобто до 12 липня 2020 року.
Відповідно до заяви від 09 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Галицької митниці із заявою про надання йому відповідно до ст. 380 МК України дозволу на продовження строку тимчасового ввезення транспортного засобу марки Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 (країна реєстрації - Республіка Польща), VIN № НОМЕР_2 , оскільки у зв`язку з веденням карантину він не може вчасно вивезти вказаний транспортний засіб за межі України./а.с. 9/
У листі № 7.4-1/18.1/10/15458 від 11 червня 2020 року за підписом в.о. начальника митниці Цабака В. зазначено, що у «пункту 1 Постанови КМУ від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» на усій території України з 12 березня 2020 року установлено карантин, митницею продовжено строк тимчасового ввезення автомобіля марки Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 на термін дії карантину, та роз`яснено ОСОБА_1 про те, що після завершення карантину йому необхідно вжити заходів щодо вивезення зазначеного вище транспортного засобу за межі митної території України.»/а.с.10/.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ст. 113 МК України тимчасове вивезення - це митний режим, відповідно до якого українські товари або транспортні засоби комерційного призначення вивозяться за межі митної території України з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реімпорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.
Статтею 118 МК України передбачено, що при поміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митний режим тимчасового вивезення та їх реімпорті до закінчення строку, встановленого митним органом, до цих товарів, транспортних засобів застосовується умовне повне звільнення від оподаткування митними платежами.
Згідно із ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановленим законом.
Положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Частиною 5 ст. 481 МК України встановлено адміністративну відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на двадцять діб, але не більше ніж на тридцять діб.
Відповідно до ч. 4 ч. 4 ст. 380 МК України строки, передбачені абзацами першим, другим, третім та п`ятим цієї частини, можуть бути продовжені митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.
Як підтверджено матеріалами справи та не спростовано апелянтом, відповідно до листа за підписом в.о. начальника Галицької митниці Держмитслужби Цабака В. продовжено строк тимчасового ввезення автомобіля на термін дії карантину та зазначено, що після завершення карантину позивачу необхідно вжити заходів щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у вказаному листі не зазначено що строк тимчасового ввезення автомобіля продовжено на 60 днів, як про це зазначає апелянт, як і не зазначено конкретної дати вивезення автомобіля.
З мотивів вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність вини в діях позивача щодо несвоєчасного вивезення за межі митної території України автомобіля, а тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягали задоволенню.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною 3 та 4 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 7 статті 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Положеннями частини 9 статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.
Апеляційний суд додатково зазначає, що при визначенні суми відшкодування, суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження судових витрат, які поніс позивач за надання правничої допомоги адвокатом, позивач надав:
-          Договір №30/20 про надання правової допомоги від 27.08.2020 року,
-          Додаткову угоду № 2 від 30.03.2021 року,
-          Акт приймання-передачі наданої правової допомоги № 1,
-          Довідку АТ КБ  «Приватбанк» про відкриття рахунку,
-          Меморіальний ордер № @2PL263157 від 01 квітня 2021 року та № @2PL364177 від 05.04.2021 року.
Відповідно до детального опису судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, адвокат надав такі послуги (роботи):
-          Ознайомлення з апеляційною скаргою - 1000 грн,
-          Підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу - 3000 грн,
-          Участь у судовому засіданні у Восьмому апеляційному адміністративному суді - 2000 грн.
Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження витрат на правничу професійну допомогу, апеляційний суд з урахуванням наведених вище правових норм, які регулюють порядок відшкодування судових витрат, суть спору, а також документи надані на підтвердження судових витрат, застосувавши принцип співмірності, вважає, що необхідно стягнути на користь позивача 3000 грн витрат на правничу допомогу.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду міста Львова від 08 лютого 2021 року у справі № 465/6731/20 залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби (ЄДРПОУ 43348711) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисяч) грн. 00 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 08.04.2021 року