ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/7315/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1    
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 17.03.2021  року, (суддя суду першої інстанції Бойченко Ю.П.), прийняте в порядку спрощеного  провадження  в м. Запоріжжя,  в адміністративній справі №280/7315/20 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Запорізької міської ради, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Запорізький абразивний комбінат», Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради про визнання протиправним  та скасування рішення,-
в с т а н о в и в :
           15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: 
          визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.09.2020 № 379/2 "Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо переведення садового будинку у жилий будинок" в частині відмови ОСОБА_1 у переведенні садового будинку АДРЕСА_1 , у жилий будинок;
зобов`язати виконавчий комітет Запорізької міської ради прийняти рішення про переведення садового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , у жилий будинок.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником садового будинку АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.09.2020 № 379/2 позивачу відмовлено у переведенні дачного (садового) будинку у жилий будинок. Позивач зазначає, що рішення про відмову в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок допускається за наявності хоча б однієї з таких підстав: неподання документів, зазначених у пункті 3 Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки", затвердженого 29.04.2015 постановою Кабінету Міністрів України №321; виявлення в поданих документах недостовірних відомостей; встановлення невідповідності дачного чи садового будинку вимогам державних будівельних норм, що зазначені у розділі І (обов`язковий) результатів технічного огляду звіту про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку (додаток 2). Тобто, приписами пункту 4 Порядку № 321 встановлений вичерпний перелік підстав для відмови в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок. Оскаржуваним рішенням відповідача відмовлено позивачу у переведенні дачного (садового) будинку у жилий будинок у зв`язку з тим, що будинок знаходиться у санітарно-захисній зоні промислових підприємств, тобто з підстав, які відсутні в Порядку № 321. Натомість, доводи відповідача, що садовий будинок позивача розташований у санітарно-захисній зоні, в якій заборонено розташування житлових будинків, спростовується висновком санітарно-епідеміологічної експертизи від 18.01.2011 №05.03.02-07/28 Державної санітарно-епідеміологічної служби Міністерства охорони здоров`я України, в якому зазначено, що за умови роботи підприємства з технологічним режимом 2009 р., який обмежує час роботи 4 основних джерел викидів, забезпечується прийнятний рівень ризику для здоров`я населення. Функціонування підприємства ВАТ "Запорізький абразивний комбінат" за технологічним регламентом 2009 р. із зменшенням нормативної санітарно-захисної зони і встановленням в північному напрямку розміром 250 м., в південно-східному напрямку розміром 170 м., в південному напрямку розміром 155 м. від основних джерел викидів підприємства до найближчої житлової забудови та ділянок садівницьких товариств та дотриманням нормативної санітарно-захисної зони в північно-східному, східному, південно-західному та західному напрямках розміром 500 м. не суперечитиме вимогам "Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів. ДСП МПП-96" (п. 5 7, додаток № 4) не призведе до погіршення умов проживання і здоров`я населення прилеглої житлової забудови. Окрім того, позивач зауважує, що в оскаржуваному рішенні відсутнє обґрунтування наявності обставин з посиланням на докази, які б свідчили про те, що у разі переведення садового будинку позивача у житловий це перешкоджає або може перешкоджати використанню землі на якій він розташований за її призначенням, а також це негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову.  
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав. 
          Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником садового будинку АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу серії та номер: 3580, виданий 21.11.2015, видавник: Пянтковська О.Г., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.11.2015 №   48107188 (а.с.20-21).
14.07.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення садового будинку АДРЕСА_1 у жилий будинок. Одночасно із заявою позивачем були надані засвідчена копія документа про право власності на садовий будинок та звіт про проведення технічного огляду садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам (а.с.9, 10-21).
Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.09.2020 № 379/2 "Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо переведення садового будинку у жилий будинок" відмовлено у переведенні дачного (садового) будинку, що належить позивачу, у жилий будинок, з підстав:
-   невідповідності розташування житлового будинку вимогам абз.6 п. 14.2.5. ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій", яким встановлено заборону на розміщення будинків в межах санітарно-захисних зон;
-   невідповідності абз.2 п.5.10, гл.5 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 №173, яким зазначено про недопущення розміщення у санітарно-захисних зонах житлових будинків з придомовими територіями" (а.с.6-7, 50).
Рішення було опубліковано 01 жовтня 2020 року на сайті Запорізької міської ради.
Не погодившись із рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.09.2020 № 379/2, позивач звернулась до суду із позовом про його скасування. 
          Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті рішення від 28.09.2020 № 379/2 правомірно керувався даними Генерального плану міста Запоріжжя та вимогами ст. 114 Земельного кодексу України, які прямо забороняють будівництво житлових об`єктів у межах санітарно-захисних зон. Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність рішення відповідача та відсутність правових підстав для його скасування.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 8-1 Житлового кодексу Української РСР (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Так, механізм переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки регламентовано Порядком переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. № 321 (далі - Порядок № 321).
Відповідно до п. 3 Порядку № 321, для переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок громадянин, який є його власником, або уповноважена ним особа (далі - власник) подає до виконавчого органу сільської (селищної, міської) ради, а у разі, коли в сільській раді виконавчий орган не утворено, - сільському голові (далі - уповноважений орган) заяву за формою згідно з додатком 1, до якої додаються: - копія документа про право власності на дачний чи садовий будинок, засвідчена в установленому порядку; - письмова згода співвласників (за наявності) на переведення такого будинку в жилий; - звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам за формою згідно з додатком 2.
Згідно з п. 4 Порядку № 321, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів уповноважений орган протягом місяця приймає рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок або приймає рішення про відмову в такому переведенні.
Підстави для відмови в переведенні визначені пунктом 4 цього Порядку. Так, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів уповноважений орган протягом місяця з дня їх надходження приймає рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок або про відмову в такому переведенні. Прийняття рішення про відмову в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок допускається за наявності хоча б однієї з таких підстав: неподання документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку; виявлення в поданих документах недостовірних відомостей; встановлення невідповідності дачного чи садового будинку вимогам державних будівельних норм, що зазначені у розділі I (обов`язковий) результатів технічного огляду звіту про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку (додаток 2).
При цьому, згідно із частиною першою статті 3 Закону України від 17.02.2011 №   3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності", відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, цим Законом, законами України "Про Генеральну схему планування території України", "Про основи містобудування", "Про архітектурну діяльність", "Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду", "Про землеустрій", іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.1 ст.114 Земельного кодексу України, санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови.
У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей. (ч.2 ст.114 Земельного кодексу України).
Відповідно до ст.26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року №173 затверджені Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів.
Відповідно до п.1.1 вказаних Правил Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів (далі - Правила) включають основні гігієнічні вимоги до планування і забудови як нових, так і існуючих міських та сільських поселень України, їх санітарного упорядкування та оздоровлення. Дотримання цих Правил повинно забезпечити найбільш сприятливі в гігієнічному відношенні умови життєдіяльності населення.
Ці Правила є обов`язковими для дотримання всіма державними, кооперативними, колективними та приватними підприємствами, організаціями та установами незалежно від відомчого підпорядкування та форм власності, а також посадовими особами та громадянами України, інвесторами-громадянами інших держав. При вирішенні питань планування та забудови населених пунктів необхідно керуватися вимогами діючих будівельних норм і правил та інших інструктивно-методичних документів, узгоджених з Міністерством охорони здоров`я України, що використовуються для вказаних цілей (п.1.2 Правил).
Промислові підприємства, а також об`єкти з технологічними процесами, які супроводжуються викидами шкідливих речовин в атмосферу, повинні мати санітарно-захисні зони, створені відповідно до вимог пп.5.4-5.10 цих Правил.
Пункт 5.4. Правил встановлює, що промислові, сільськогосподарські та інші об`єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови санітарно-захисними зонами.
Санітарно-захисну зону слід встановлювати від джерел шкідливості до межі житлової забудови, ділянок громадських установ, будинків і споруд, в тому числі дитячих, навчальних, лікувально-профілактичних установ, закладів соціального забезпечення, спортивних споруд та ін., а також територій парків, садів, скверів та інших об`єктів зеленого будівництва загального користування, ділянок оздоровчих та фізкультурно-спортивних установ, місць відпочинку, садівницьких товариств та інших, прирівняних до них об`єктів, в тому числі:
для підприємств з технологічними процесами, які є джерелами забруднення атмосферного повітря шкідливими, із неприємним запахом хімічними речовинами та біологічними факторами, безпосередньо від джерел забруднення атмосфери організованими викидами (через труби, шахти) або неорганізованими викидами і через ліхтарі будівель, димлячі і паруючі поверхні технологічних установок та інших споруд тощо), а також від місць розвантаження сировини, промпродуктів або відкритих складів.
Пункт 5.6. Правил визначає, що основою для встановлення санітарно-захисних зон є санітарна класифікація підприємств, виробництв та об`єктів, що наведена у додатку 4.
Розміри санітарно-захисних зон та санітарних розривів від сільськогосподарських підприємств і виробничих комплексів слід приймати відповідно до вимог законодавства та ДБН Б.2.2-12:2018 "Планування та забудова територій" (додаток № 5).
Таким чином, підприємства, які здійснюють виробництво корунду, відносяться до II класу та санітарно-захисна зона повинна складати 500 м.
Так, основним видом діяльності ПрАТ "Запоріжабразив" відповідно до КВЕД-2010 є виробництво інших основних неорганічних хімічних речовин - 20.13., що пов`язане з безпосереднім виробництвом електрокорунду нормального, карбіду кремнію та інших хімічних речовин.
Згідно з висновком санітарно-епідеміологічної експертизи від 18.01.2011 №05.03.02-07/2829 "Проект санітарно- захисної зони промплощадки ТОВ "Запоріжский абразивний комбінат", знаходиться за адресою м. Запоріжжя вул. Димитрова 44" зазначено, що Проектом визначений нормативний розмір санітарно-захисної зони підприємства. При цьому у всіх напрямах розмір санітарно-захисної зони складає 500 м. від крайніх джерел викиду (у північному напрямку більша частина території садівничого товариства "Абразивщик-1" входить у нормативну санітарно-захисну зону) (а.с.163-166). 
Встановлені обставини справи свідчать, що відповідно до матеріалів Генерального плану міста Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 15.09.2004 №4, зі змінами, внесеними рішенням Запорізької міської ради від 27.09.2017 №31, земельна ділянка АДРЕСА_1 розташована в санітарно-захисній зоні промислових підприємств (а.с.49).
Тобто, належний позивачу садовий будинок № 66 розташований в межах 500 - метрової санітарно-захисної зони ПрАТ "Запоріжабразив".
Суд звертає увагу, що відповідно до висновку від 29.11.2010 №02-22/1103, наданого ДЗ "Запорізька обласна санітарно-епідеміологічна станція" на підставі матеріалів ДУ "Інститут гігієни та медичної екології ім. О.М. Марзєєва АМНУ" з оцінки ризику для здоров`я населення м. Запоріжжя, яке мешкає у зоні впливу підприємства, визначено, що за умови роботи підприємства з технологічним режимом 2009 року, який обмежує час роботи 4 основних джерел викидів, забезпечується прийнятний рівень ризику для здоров`я населення. Функціонування підприємства ВАТ "Запорізький абразивний комбінат" за технологічним регламентом 2009 року із зменшенням нормативної санітарно-захисної зони і встановленням в північному напрямку розміром 250 м., в південно-східному напрямку розміром 170 м., в південному напрямку розміром 155 м. від основних джерел викидів підприємства до найближчої житлової забудови та ділянок садівницьких товариств та дотриманням нормативної санітарно-захисної зони в північно-східному, східному, південно-західному та західному напрямках розміром 500 м. не суперечитиме вимогам "Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів. ДСП МПП-96" (п. 5 7, додаток № 4) не призведе до погіршання умов проживання і здоров`я населення прилеглої житлової забудови".
Судом першої інстанції на підставі пояснень представника  ПрАТ "Запоріжабразив" встановлено, що наразі промислове підприємство не може гарантувати постійну роботу усіх виробництв за технологічним регламентом 2009 року, у зв`язку із чим, не гарантує постійне виконання обов`язкової умови висновку Міністерства охорони здоров`я України за №05.03.02-07/2829 від 18.01.2011. Представник також зазначив, що підприємство має на меті впроваджувати нові технології виробництва електрокорунду, що може призвести до збільшення санітарно- захисної зони підприємства з північної сторони - саме зі сторони розташування садового товариства "Абразивщик -1". 
Жодних доказів на спростування зазначених обставин сторонами до матеріалів справи не надано. 
В свою чергу, даними Генерального плану міста Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 15.09.2004 №4, зі змінами, внесеними рішенням Запорізької міської ради від 27.09.2017 №31, який наразі є чинним, підтверджено, що належний позивачу садовий будинок № 66 розташований в межах 500-метрової санітарно-захисної зони промислового підприємства ПрАТ "Запоріжабразив".
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач при прийнятті рішення від 28.09.2020 № 379/2 правомірно керувався даними Генерального плану міста Запоріжжя та вимогами ст. 114 Земельного кодексу України, які прямо забороняють будівництво житлових об`єктів у межах санітарно-захисних зон. 
Посилання позивача на те, що наявність містобудівних обмежень щодо розміщення земельної ділянки в межах санітарно-захисної зони не передбачено підставою відмови у переведенні її садового будинку у житловий згідно з Порядку №321, суд вважає необгрунтованими, оскільки вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, внаслідок чого може бути застосована виключно в частині положень, що не суперечать вимогам закону. Такий нормативний акт, на думку суду, не надає органам місцевого самоврядування повноважень при прийнятті рішення про переведення садового будинку в житловий не застосовувати інші норми законодавства - Земельний кодекс України, Закони України "Про регулювання містобудівної діяльності", "Про Генеральну схему планування території України", "Про основи містобудування", норми яких не змінені і не скасовані Законом від 2 вересня 2014 року № 1673-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання", отже є чинними, а тому підлягають застосуванню.
Отже, що при прийнятті рішення щодо переведення садових будинків у жилі, застосування даного Порядку №   321 не звільняє від обов`язку дотримання інших нормативно-правових актів, що регулюють дані правовідносини.
Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 712/387/17-а та від 22.10.2020 у справі №   818/57/18.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції тому підстави для його зміни або скасування в межах доводів апеляційної скарги - відсутні.
          Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -
п о с т а н о в и в :
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду   від 17 березня 2021 року в адміністративній справі №280/7315/20  - залишити без змін. 
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай