ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 травня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №592/6988/18 
Номер провадження 22-ц/816/761/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
сторони справи: 
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 лютого 2021 року в складі судді Бичкова В.І., ухваленого в м. Суми,

                                                         в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у червні 2018 року, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») просило стягнути на свою користь  з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.12.2009 року в розмірі 115171,62 грн та судові витрати в розмірі 1762,00 грн. 
Свої вимоги мотивує тим, що 18.12.2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого позивач надав позичальнику кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що може бути змінений банком зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, який є договором приєднання, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 29.03.2018 року, виникла заборгованість – 115171,62 грн, яка складається з: 4758,59 грн - заборгованість за тілом кредиту; 110413,03 грн – заборгованість за відсотками за період з 18.12.2009 року по 01.10.2017 року. Відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що і стало підставою звернення до суду. 
Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.11.2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 115171,61 грн. Вирішено питання судових витрат.
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.12.2020 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.11.2018 року і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
01.02.2021 року на адресу місцевого суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, у якій просило з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.12.2009 року в розмірі 20627,41 грн, яка складається з: 4758,59 грн – заборгованість за тілом кредиту, 12558,38 грн – заборгованість за відсотками, 3310,44 грн – пеня.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.02.2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 20627,41 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судові витрати в розмірі 1762,00 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, укладеного між сторонами по справі, та наявності підстав для стягнення кредитної заборгованості у заявленому розмірі.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
При цьому вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення вимог позову, оскільки позивачем не було доведено факту укладання кредитного договору на умовах зазначених в позові. Вказує, що у заяві позичальника зазначена процентна ставка 2,5 % на місяць, яка незаконно, без погодження з відповідачем, збільшувалась банком в односторонньому порядку, також не було погоджено розмір та порядок застосування неустойки. Крім того, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не направлено.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як вбачається із цивільної справи, що 18.12.2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 відбулось підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 13).
Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне – «Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом я підтверджую факт отримання мною інформації про умови кредитування в ПриватБанку. Я згоден (-на) з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг.».
Крім того, при укладенні кредитного договору – 18.12.2009 року ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить істотні умови кредитування, а саме: розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами – 2,5 % у місяць або 30 % річних, визначено порядок щомісячної сплати платежів, нарахування та розмір комісії, а також пені, яка обраховується наступним чином: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова відсоткова ставка за договором) / 30 – нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн, та штрафу за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань передбачених договором більше ніж на 30 днів у розмірі 500,00 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії (а.с. 14).
На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу було видано кредитні карти, остання № НОМЕР_1 терміном дії до грудня 2015 року (а.с. 91).
Додані банком до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг, відповідачем не підписані (а.с. 15-20).
Користування ОСОБА_1 кредитними коштами підтверджується випискою по його картковому рахунку (а.с. 92-95).
Представлений до позову банком уточнений розрахунок кредитної заборгованості за період з 18.12.2009 року по 01.08.2019 року складає 20627,41 грн, з яких: 4758,59 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12558,38 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 3310,44 грн - нарахована пеня (а.с. 104-110).
Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
За приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.  
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Отже, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому його сторонами погоджується розмір кредиту, умови його надання, повернення, сплати процентів за користування кредитом, застосування неустойки, у разі неналежного виконання зобов`язання.  
Таким чином, між сторонами у справі 18.12.2009 року було укладено кредитний договір в належній формі, шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви та довідки про умови кредитування, у якій сторонами було погоджено, зокрема, розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами на рівні 30 % річних, порядок погашення заборгованості, застосування неустойки, за порушення грошового зобов`язання. 
Доводи апеляційної скарги протилежного спростовуються матеріалами справи та не доведені відповідачем у відповідності до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.
Відповідно до представленої банком довідки ОСОБА_1 було видано ряд банківських карток, остання строком дії до грудня 2015 року.
Тому, вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом поза межами строку дії договору, за період з 01.01.2016 року до 01.08.2019 року (дата по яку банком нараховано відсотки), не підлягають задоволенню. 
Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості за період з 18.12.2009 року по 29.08.2014 року відсоткова ставка становила 30 %, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року – 34,8 %, з – 43,2 %.
У статті 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на час укладення сторонами кредитного договору, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.
Отже, сторони погодили розмір процентної ставки на момент укладення кредитного договору на рівні 30 % річних (2,5 % на місяць). Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки до 34,8% та 43,2% річних АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положень ст. 81 ЦПК України суду не надано. 
Однак, суд першої інстанції в порушення вказаних норм матеріального права та фактичних обставин справи, стягнув заборгованість за відсотками, яка складається з сум заборгованості по відсотках обрахованих банком виходячи з розміру процентів 34,8 % та 43,2 % річних, які не були узгоджені з позичальником у формі, та за період поза межами строку дії кредитного договору. 
Враховуючи вищевикладене, обґрунтованими є лише вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту, виходячи з визначеного законом обов`язку позичальника повернення суми позики, тобто фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а також неустойці у вигляді пені, відсоткам у межах строку дії кредитного договору з обрахунку погодженої його сторонами відсоткової ставки.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено клопотання про застосування строків загальної та спеціальної позовної давності (а.с. 119-122).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). 
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина 1 статті 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 – 255 ЦК України.
Як встановлено, банк звернувся до суду з позовом у червні 2018 року, а строк дії останньої кредитної картки, виданої відповідачу на підставі анкети-заяви від 18.12.2009 року, до грудня 2015 року. 
Таким чином, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності в частині стягнення заборгованості за пенею, а тому, ураховуючи подану відповідачем заяву про застосування позовної давності, АТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити в задоволенні вимог позову про стягнення заборгованості за пенею за спливом строку позовної давності.
В частині ж вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту банком не пропущено трирічний строк позовної давності, як помилкового вважає відповідач, оскільки строк дії останньої кредитної картки закінчився у грудні 2015 року, що підтверджується наданою банком довідкою (а.с. 91), яка належними доказами відповідачем не спростована.
Що стосується заборгованості по відсоткам, то згідно розрахунку заборгованості наданого банком разом із заявою про зменшення розміру позовних вимог станом на 01.01.2021 року, у якій просили стягнути заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, виходячи з погодженої сторонами кредитного договору відсоткової ставки 30 % річних в межах позовної давності, про яку просив застосувати відповідач, т.т. з червня по грудень 2015 року та строку дії кредитного договору, на користь банку підлягає стягнення 6156,38 грн заборгованості по відсоткам. 
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верхового Суду України, викладеним у постанові № 6-14цс14 від 19.03.2014 року, відповідно до якого перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та відсотками, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню та зміні відповідно з ухваленням в цій частині нового судового рішення.
В іншій оскарженій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.
Зважаючи на те, що в рішенні суду зазначена загальна сума стягнутої кредитної заборгованості, абзац другий резолютивної частини рішення підлягає викладенню в новій редакції: про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.12.2009 року в розмірі 10914,97 грн, з яких 4758,59 грн – заборгованість за тілом кредиту, 6156,38 грн – заборгованість за відсотками.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи межі задоволення позову та апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 932,36 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову. Також, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1244,46 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню. 
Керуючись  ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 375, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 

                                                           п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 лютого 2021 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею скасувати, а в частині стягнення заборгованості за відсотками та розподілу судових витрат – змінити, ухваливши в цих частинах нове судове рішення.

Абзац другий та третій резолютивної частини рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 лютого 2021 року викласти в такій редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 18 грудня 2009 року в розмірі 10914,97 грн, з яких 4758,59 грн – заборгованість за тілом кредиту, 6156,38 грн – заборгованість за відсотками.

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пенею відмовити.

В частині задоволення вимоги по стягненню заборгованості по тілу кредиту залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 932,36 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1244,46 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                        С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                      В.І. Криворотенко

                                                                                                                 Т.А. Левченко