ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 року                                                                                             м.Дніпро         
Справа № 908/1671/16   
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)        
суддів: Кузнецова В.О., Чередка А.Є.    
при секретарі судового засідання: Михайловій К.С.                                                                                
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.01.2021 (прийняту суддею Ніколаєнко Р.А., повне судове рішення складено 15.01.2021) у справі №  908/1671/16      
про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій №  6"
ВСТАНОВИВ:

1.          Короткий зміст заявлених  вимог.

27.12.2019 Господарським судом Запорізької області отримано заяву Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання грошових вимог до боржника в сумі 448 618,52 грн податкової заборгованості (2164,75 грн – податковий борг за спеціальне використання води (крім збору за спеціальне використання водних об`єктів), 2448,67 грн – податковий борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг, 441  910,10 грн – податковий борг з земельного податку з юридичних осіб) та 3842,00 грн судового збору.
16.11.2020 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області подано до суду заяву (вих. № 801/01-05-05-12 від 13.11.2020) про зменшення грошових вимог, яка була обґрунтована поданням боржником 17.08.2020 уточнюючого розрахунку по земельному податку з юридичних осіб за 2019 рік, яким було зменшено податкове зобов`язання на суму 343 707,86 грн, тому як наслідок кредитор просить визнати грошові вимоги до боржника в сумі 227  663,48 грн, з яких: 227  323,48 грн – основне зобов`язання, 340,00 грн – штрафні санкції. 

2.           Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.01.2021 у цій справі, у визнанні грошових вимог Головного управління ДПС у Запорізькій області до боржника в сумі 252  214,02 грн., з яких 2006,67 грн – штрафні санкції, а також в сумі 3842,00 грн судового збору -  відмовлено.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що з дня ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних     із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

3.          Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління ДПС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення в частині визнання грошових вимог Головного управління ДПС у Запорізькій області до Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій № 6" у сумі 252 214, 02 грн (з яких, 250 207, 35 грн - зобов`язання та 2 006, 67 грн - штрафні санкції), а також в сумі 3 842, 00 грн - судового збору.
4.          Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що  згідно облікових даних за підприємством рахується податковий борг з земельного податку з юридичних осіб у сумі 245  505, 60 грн; з податку на прибуток приватних підприємств – 2  095, 00 грн; зі збору за спеціальне використання води (крім збору за спеціальне використання води водних об`єктів місцевого значення – 2  164, 75 грн;  податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) – 2  448, 67 грн.
Податковий борг з земельного податку з юридичних осіб виник на підставі наступного:
-          самостійного подання платником податкової декларації з земельного податку з юридичних осіб №9001835888 від 17.01.2020 (термін сплати 01.03.2020) на суму 24 550,56 грн.
-          самостійного подання платником податкової декларації з земельного податку з юридичних осіб №9001835888 від 17.01.2020 (термін сплати 30.03.2020) на суму 24 550,56 грн.
-          самостійного подання платником податкової декларації з земельного податку з юридичних осіб №9001835888 від 17.01.2020 (термін сплати 30.04.2020) на суму 24  550,56 грн.
-          самостійного подання платником податкової декларації з земельного податку юридичних осіб №9001835888 від 17.01.2020 року (термін сплати 29.06.2020) на суму 24  550,56 грн.
-          самостійного подання платником податкової декларації з земельного податку з юридичних осіб №9001835888 від 17.01.2020 (термін, сплати 30.06.2020) на суму 24 550,56 грн.
-          самостійного подання платником податкової декларації з земельного податку з юридичних осіб №9001835888 від 17.01.2020 (термін сплати 30.07.2020) на суму 24 550,56 грн.
-          самостійного подання платником податкової декларації з земельного податку з юридичних осіб №9001835888 від 17.01.2020 (термін сплати 31.08.2020) на суму 24 550,56 грн.
-          самостійного подання платником податкової декларації з земельного податку з юридичних осіб №9001835888 від 17.01.2020 (термін сплати 30.09.2020) на суму 24 550,56 грн.
-          самостійного подання платником податкової декларації з земельного податку з юридичних осіб №9001835888 від 17.01.2020 (термін сплати 30.10.2020) на суму 24 550,56 грн.
-          самостійного подання платником податкової декларації з земельного податку з юридичних осіб №9001835888 від 17.01.2020 (термін сплати 31.11.2020) на суму 24 550,56 грн.
Заборгованість зі збору за спеціальне використання води (крім збору за спеціальне використання води водних об`єктів місцевого значення) виникла на підставі наступного:
По-перше: самостійного подання платником Податкової декларації з рентної плати №914625563 від 21.07.2017 (термін сплати 21.07.2017) на суму 722,87 грн.
-          самостійного подання платником Податкової декларації з рентної плати №9142622585 від 21.07.2017 (термін сплати 19.08.2017) на суму 803,87 грн.
-          самостійного подання платником Податкової декларації з рентної плати №9227475304 від 01.11.2017  (термін сплати 19.11.2017) на суму 428,22 грн.
-          самостійного подання платником Податкової декларації з рентної плати №9298208608 від 07.02.2018 (термін сплати 19.02.2018) на суму 39,79 грн.
По-друге: контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення №0005091402 від 19.04.2017, за яким застосовано штраф у розмірі 170,00 грн.
Податковий борг з податку на додану вартість виник на підставі наступного:
По-перше: самостійного подання платником податкової декларації з податку на додану вартість: № 9092556740 від 19.05.2017 (термін сплати 30.05.2017) на суму 612,00 грн.
По-друге: Посадовими особами контролюючого органу з 23.03.2017 по 29.03.2017 проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 22.03.2017 та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 22.03.2017, за результатами якої складено акт перевірки №197/08-01-14-08/19282886 від 05.04.2017.
На підставі акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення №0005071402 від 19.04.2017, за яким застосовано штрафні санкції у сумі 170,00 грн.
По-третє: На підставі акту перевірки №197/08-01-14-08/19282886 від 05.04.2017 винесено податкове повідомлення-рішення №0005081402 від 19.04.2017, за яким застосовано штраф у розмірі 1 666,67 грн.
Податкові повідомлення-рішення не оскаржувались, а ні в судовому, а ні в адміністративному порядку.
За наведеного, скаржник вважає, що податковий борг Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій №6" становить 252 214, 02 грн (з яких 250 207, 35 грн - зобов`язання та 2 006, 67 грн штрафні санкції).
На думку скаржника, обмеження, передбачені нормами ч. 1 ст. 45 Кодексу з процедур банкрутства, не стосуються, у даному випадку, вимог ГУ ДПС у Запорізькій області, оскільки у матеріалах справи та в матеріалах грошових вимог відсутні докази припинення земельних відносин, суб`єктом яких є банкрут, а також відсутні докази подання ліквідатором за наявності зміни обставин (визнання боржника банкрутом) уточнюючого розрахунку, у якому виключено суми до сплати, які, не підлягають сплаті після визнання боржника банкрутом.
Апелянт вказує, що таких висновків дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 15.03.2017 у справі № 904/4029/15.

5.          Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції приймало участь Головне управління ДПС у Запорізькій області. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились. Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

6.          Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.01.2021 у справі №  908/1671/16; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 30.03.2021 о 15:00 год.
У судовому засіданні 30.03.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7.          Встановлені судом обставини справи.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 12.07.2016 у справі №  908/1671/16 боржника - Публічне акціонерне товариство "Завод залізобетонних конструкцій №  6" згідно з положеннями ст.95 діючого на той час Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VІ, чинної з 19.01.2013) визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії Віліщука Олександра Володимировича.  
27.12.2019 Господарським судом Запорізької області отримано заяву Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання грошових вимог до боржника в сумі 448 618,52 грн податкової заборгованості (2164,75 грн – податковий борг за спеціальне використання води (крім збору за спеціальне використання водних об`єктів ), 2448,67 грн – податковий борг з податку на додану вартість, 441  910,10 грн – податковий борг з земельного податку з юридичних осіб) та 3842,00 грн судового збору.
12.11.2020 від ліквідатора судом отримано письмові пояснення (вих.№02-37/341 від 06.11.2020) щодо заяви Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання кредиторських вимог на суму 448  618,52 грн, який складається із податкового боргу зі збору на спеціальне використання води в розмірі 2  164,75 грн, податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 2 448,67 грн, податкового боргу з земельного податку з юридичних осіб в розмірі 441  910,10 грн. Як вказано у поясненнях, кредиторські вимоги не визнаються ліквідатором у повному обсязі.
16.11.2020 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області подано до суду заяву (вих. № 801/01-05-05-12 від 13.11.2020) про зменшення грошових вимог, яка була обґрунтована поданням боржником 17.08.2020 уточнюючого розрахунку по земельному податку з юридичних осіб за 2019 рік, яким було зменшено податкове зобов`язання на суму 343 707,86 грн, тому як наслідок кредитор-2 просить визнати грошові вимоги до боржника в сумі 227  663,48 грн, з яких: 227  323,48 грн – основне зобов`язання, 340,00 грн – штрафні санкції. 
12.01.2021 ліквідатором надані письмові пояснення (вих.№02-37/09 від 11.01.2021) стосовно заяви Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання кредиторських вимог, з урахуванням отриманої уточнюючої заяви Головного управління ДПС у Запорізькій області (вих.№937/08-01-05-05-12 від 04.12.2020). Зі змісту вказаних пояснень вбачається, що ліквідатор кредиторські вимоги податкової служби, викладені в уточнюючій заяві вих.№937/08-01-05-05-12 від 04.12.2020, не визнає у повному обсязі.   
8.          Встановлені судом обставини справи.

Головне управління ДПС у Запорізькій області звернулось із заявою про визнання кредиторських вимог у даній справі про банкрутство 27.12.2019.
Частиною 2  Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства №2597-VIII  від 18.10.2018, який вступив в дію 21.10.2019, визнано такими, що втратили чинність:  Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року N 2343-XII  з наступними змінами;  постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" від 14 травня 1992 року N2344-XII.
Пунктом 4  Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства  (далі -  КУзПБ) встановлено, що з дня введення в дію цього  Кодексу  подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього  Кодексу  незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього  Кодексу  перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до  Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього  Кодексу.
Як вже було зазначено вище, постановою Господарського суду Запорізької області від 12.07.2016 у справі № 908/1671/16 боржника - Публічне акціонерне товариство "Завод залізобетонних конструкцій № 6" згідно з положеннями ст.95 діючого на той час Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VІ, чинної з 19.01.2013) визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора банкрута.
Предметом розгляду у даній справі є заява Головного управління ДПС у Запорізькій області, з якою 27.12.2019 Управління звернулося до суду з грошовими вимогами до боржника на суму 227  663,48 грн, з якої: 227  323,48 грн – основне зобов`язання, 340,00 грн – штрафні санкції.
Із матеріалів справи вбачається, що податковий борг із земельного податку з юридичних осіб в сумі 245  505,60 грн та з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 2  095,00 грн виник на підставі самостійно поданих боржником податкових декларацій із земельного податку та податку на прибуток, відповідно за 2017 рік.  
Заборгованість із збору на спеціальне використання води (крім збору за спеціальне використання води водних об`єктів місцевого значення) виникла як на підставі самостійно поданих боржником податкових декларацій з рентної плати за 2017, 2018 роки на суми 722,87 грн, 803,87 грн, 428,22 грн та 39,79 грн, а також на підставі  винесеного податковою службою податкового повідомлення-рішення № 0005091402 від 19.04.2017 про застосування до боржника штрафних санкцій в сумі 170,00 грн за порушення норм податкового законодавства. 
Борг з податку на додану вартість також виник як на підставі самостійно поданої боржником податкової декларації за 2017 рік на суму 612,00 грн, так і на підставі податкового повідомлення-рішення № 0005071402 від 19.04.2017, яким донараховано боржнику за порушення податкового законодавства штрафні санкції в сумі 170,00 грн, а також повідомлення – рішення №0005081402 від 19.04.2017, яким донараховано боржнику за порушення податкового законодавства штрафні санкції в сумі 1  666,67 грн. Податкові повідомлення – рішення не були оскаржені боржником. 
Тобто, матеріали справи свідчать про те, що заявлені грошові вимоги були нараховані після визнання Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій №  6" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.
Відповідно до частини 4   статті 60 КУзПБ, у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної    статтею 64 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України   здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
У частині 1  статті  59 КУзПБ, яка визначає наслідки визнання боржника банкрутом, визначено, що з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних  із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.
Аналогічні положення містила    стаття 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", чинного в період нарахування податкових зобов`язань.
Таким чином, у   ліквідаційній процедурі нові зобов`язання у банкрута можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених Кодексом України з процедур банкрутства, і порядок їх виконання визначений спеціальними нормами цього    Кодексу. Такими випадками є зобов`язання з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов`язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 07.10.2020 у справі №15/293-б.
Згідно з положеннями пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України (надалі – ПК України), цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства, з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Отже, для правовідносин, що виникають під час ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, пріоритетними є норми спеціального закону: до 21.10.2019 - Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з 21.10.2019 - Кодексу України з процедур банкрутства.
Аналіз положень пункту 1.3 статті 1 ПК України та положень ч. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності або визнання його банкрутом ", ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави дійти до висновку, що з моменту визнання боржника банкрутом у банкрута не виникає жодного обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), котрі нараховані після моменту визнання боржника банкрутом.
Водночас, за висновками Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду наведеними у постанові від 12.03.2019 у справі № 910/14827/16, які зроблені на підставі аналізу частини 1 статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та положень підпункту  1.3  статті  1, підпункту  14.1.147 статті  14 Податкового Кодексу України, - подання боржником, щодо якого введено ліквідаційну процедуру, декларацій до контролюючого органу не є підставою виникнення у такого боржника зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.
Звільнення від податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, передбачено законом (частина 1  статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"), а також зумовлює раціональне сподівання такого боржника на те, що після встановлення його неплатоспроможності у нього не виникають додаткові зобов`язання.
Виходячи з телеологічного (цільового), логічного й системного тлумачення положень статей   302,  303 ГПК України  і статей  13,  36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", можна зробити висновок, що господарським процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду.
Враховуючи наведене вище, а також висновки Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 910/14827/16 (щодо застосування приписів  статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"  у поєднанні з положенням  Податкового кодексу України), колегія суддів у цій справі дійшла висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо відхилення заявлених Головним управлінням ДПС у Запорізькій області  грошових вимог.
З цих же підстав, колегією суддів не приймається до уваги посилання скаржника на  постанову Вищого господарського суду України від 15.03.2017 у справі № 904/4029/15.
Вимога про визнання грошових вимог в сумі 3 842,00 грн судового збору, сплаченого за звернення з заявою про визнання грошових вимог до боржника, не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від заявленої поточної грошової вимоги (податкового боргу з земельного податку з юридичних осіб), у задоволенні якої судом відмовлено.

9.          Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За встановлених вище обставин справи апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду зміні або скасуванню.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.01.2021 у справі № 908/1671/16 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.01.2021 у справі №  908/1671/16 залишити без змін.
Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Головне управління ДПС у Запорізькій області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          
Повне судове рішення складено 05.04.2021. 

Головуючий суддя                                                                         Л.А. Коваль

Суддя                                                                                                В.О. Кузнецов

Суддя                                                                                                А.Є. Чередко