ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/3900/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
за участю секретаря судового засідання Волкової К.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  Громадської організації «Платформа Громадський Контроль», ОСОБА_1 
на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року (головуючий суддя Врона О.В.)
у справі  № 160/3900/20
за позовом   Громадської організації «Платформа Громадський Контроль», ОСОБА_1 
до  Дніпровської міської ради, Спеціальної комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня у м.Дніпрі Дніпровської міської ради
про  визнання протиправним та нечинним рішення, - 

ВСТАНОВИВ:

09.04.2020 Громадська організація «Платформа Громадський Контроль», ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до Дніпровської міської ради, Спеціальної комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня у м.Дніпрі Дніпровської міської ради, в якому, з урахуванням зміни предмету  позовних вимог (заява від 11.12.2020) - а.с.217 т.1 просили:
  визнати протиправним та нечинним пункт 3 розділу II рішення Спеціальної комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня у місті Дніпрі Дніпровської міської ради, оформленого протоколом засідання № 3 від 07.04.2020;
стягнути з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну (немайнову) шкоду, завдану прийняттям протиправного нормативно-правового акту, яким порушено право на свободу пересування у розмірі 1000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням порушено право громадян, зокрема, позивача-2  на свободу пересування,  спричинено ситуацію невизначеності відносно тривалості карантинних заходів, ОСОБА_1 завдано душевних страждань, викликаних тривогою, страхом, занепокоєнням та розчаруванням. В позовній заяві також зазначено, що громадські організації мають право звернення до суду з позовами на захист статутних цілей організації або на захист суспільного інтересу.
Позивачі зазначають, що у Спеціальної комісії відсутні повноваження для прийняття рішень, що обмежують гарантовані Конституцією  та Законам України права і свободи громадян. Посилаючись на п.7 Загального положення  про   спеціальну  комісію  з  ліквідації надзвичайних  ситуацій  техногенного   та   природного   характеру регіонального, місцевого та об`єктового рівня, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2002 № 843, вказують, що рішення комісії,   прийняті   у   межах   її  повноважень,  є обов`язковими для виконання  місцевим  органом  виконавчої  влади, органом  місцевого  самоврядування,  підприємством,  установою  та організацією, однак цей пункт не визначає, що рішення Спеціальної комісії мають обов`язковий характер  для мешканців територіальної громади. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 в задоволенні позову відмовлено.
Суд виходив з того, що оскаржуваний пункт 3 розділу II рішення Спеціальної комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня у місті Дніпрі Дніпровської міської ради, оформленого протоколом засідання № 3 від 07.04.2020, був чинний 4 дні. Позивачами не надано доказів, що стосовно них у період з 07.04.2020 по 11.04.2020 вчинялись дії у вигляді недопуску до м. Дніпра або що йому було відмовлено у в`їзді в м. Дніпро у зазначений період. Станом на день розгляду справи судом, пункт 3 розділу II рішення Спеціальної комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня у місті Дніпрі Дніпровської міської ради, оформленого протоколом засідання № 3 від 07.04.2020, не встановлює, не змінює, не припиняє (не скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, а тому жодним чином не порушує прав позивачів.
Судом не встановлено правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та нечинним пункту 3 розділу II рішення спеціальної комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня у місті Дніпрі оформленого протоколом засідання № 3 від 07.04.2020, який втратив чинність в позасудовому порядку.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційна скарга мотивована обставинами, наведеними в позові. Скаржники зазначають, що звернулись із позовом під час дії оскаржуваного рішення. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, вважають, що вирішальною умовою  можливості  оскарження нормативного акту є його чинність на момент звернення до суду. 
В судовому засіданні  позивач, їх представники підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. В поданому суду письмовому відзиві  на апеляційну скаргу зазначає, що оскаржуване позивачами рішення прийнято правомірно, враховуючи приписи Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України корона- вірусу COVID-19». Станом на день розгляду справи оскаржуваний пункт 3 розділу II рішення спеціальної комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня у місті Дніпрі оформленого протоколом засідання № 3 від 07.04.2020року втратив чинність в позасудовому порядку шляхом визнання його нечиннім пунктом 3 протоколу №4 від 11.04.2020 спеціальної комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня у місті Дніпрі. Також відповідач зазначає, що позивачем-2 не надано жодних доказів, які б слугували підставою для відшкодування моральної шкоди.
Крім того, відповідач звертає увагу суду, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 27.03.2020 № 412 створено спеціальну комісію з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня у місті Дніпрі. Виконавчий комітет Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 04052092), який утворив спеціальну комісію, рішення якої були предметом спору, не був учасником справи. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач-2 ОСОБА_1 є громадянином України, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто є мешканцем іншої ніж Дніпропетровська область адміністративно - територіальної одиниці.
Позивач має у власності транспортний засіб Volkswagen Passat, державний номер реєстрації НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
В той же час, у місті Дніпрі проживає донька позивача - ОСОБА_2 та її діти - онуки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Відповідач-1 - Громадська організація «Платформа громадський контроль» відповідно до статуту, затвердженого позачерговими загальними зборами членів Громадської організації «Платформа громадський контроль» (протокол №3 від 10.10.2018), сприяє на громадських засадах забезпеченню системного запобігання, виявленню та припиненню корупційних правопорушень, поновленню законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, усуненню причин і наслідків вчинення корупційних діянь; слідкує за неухильним додержання посадовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, при здійсненні ними своїх повноважень, вимог чинного законодавства, виявлення причин та наслідків проявів порушення вимог чинного законодавства та інформування про такі факти правоохоронних органів та органів контролю; задоволення та захист своїх законних соціальних, економічних, екологічних, творчих, вікових, національно-культурних, спортивних та інших спільних інтересів членів організації.
У свою чергу відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» в редакції на час виникнення спірних правовідносин карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.
У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.
До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.
Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Статтею 30  цього Закону визначені повноваження місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в умовах карантину.
На територіях, де встановлено карантин, місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування надається право:
залучати підприємства, установи, організації незалежно від форм власності до виконання заходів з локалізації та ліквідації епідемії чи спалаху інфекційної хвороби;
залучати для тимчасового використання транспортні засоби, будівлі, споруди, обладнання, інше майно підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, необхідне для здійснення профілактичних і протиепідемічних заходів, із наступним повним відшкодуванням у встановленому законом порядку його вартості або витрат, пов`язаних з його використанням;
установлювати особливий режим в`їзду на територію карантину та виїзду з неї громадян і транспортних засобів, а у разі необхідності - проводити санітарний огляд речей, багажу, транспортних засобів та вантажів;
запроваджувати більш жорсткі, ніж встановлені нормативно-правовими актами, вимоги щодо якості, умов виробництва, виготовлення та реалізації продуктів харчування, режиму обробки та якості питної води;
установлювати особливий порядок проведення профілактичних і протиепідемічних, у тому числі дезінфекційних, та інших заходів;
створювати на в`їздах і виїздах із території карантину контрольно-пропускні пункти, залучати в установленому порядку для роботи в цих пунктах військовослужбовців, працівників, матеріально-технічні та транспортні засоби підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, частин та підрозділів центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS0-СоV-2»  в Україні запроваджено карантин через спалах у світі коронавірусу СОVID-19 - з 12 березня до 3 квітня 2020 року.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 25 березня 2020 року №239 прийнято рішення про продовження строку карантину до 24.04.2020, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. №338-р - установлено на всій території України режим надзвичайної ситуації до 24.04.2020.
Відповідно до пп.4 п. 2 Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 239 від 25.03.2020, заборонено до 24 квітня 2020 р.:
регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, крім перевезення:
- легковими автомобілями;
- службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами підприємств, закладів та установ за умови забезпечення водіїв та пасажирів під час таких перевезень засобами індивідуального захисту в межах кількості місць для сидіння і виключно за маршрутами руху, погодженими з органами Національної поліції, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів;
- в одному міському електричному (трамвай, тролейбус) та автомобільному транспортному засобі, що здійснює регулярні пасажирські перевезення на міських маршрутах, кількості пасажирів, яка одночасно не перевищує половини кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу та визначених у реєстраційних документах, за умови перевезення людей у засобах індивідуального захисту, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів, крім перевезень автомобільними транспортними засобами, передбаченими в абзаці четвертому цього підпункту;
- в одному транспортному засобі та автобусах, які виконують регулярні пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, кількості пасажирів, яка одночасно не перевищує половини кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу та визначених у реєстраційних документах, за умови перевезення людей у засобах індивідуального захисту, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів;
заїзд на територію автостанцій автобусів, які здійснюють перевезення пасажирів у приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, та реалізацію власниками автостанцій квитків автомобільним перевізникам, які виконують такі перевезення.
27.03.2020 виконавчим комітетом Дніпровської міської ради прийнято рішення №412 «Про введення режиму надзвичайної ситуації у м. Дніпрі» (а.с.111 т.1), яким, зокрема, створено спеціальну комісію з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня у м. Дніпрі та визначено, що спеціальна комісія у своїй діяльності має керуватися Загальним положенням про спеціальну комісію з ліквідації надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру регіонального, місцевого та об`єктового рівня, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2002 №843.
07.04.2020 Спеціальною комісією прийнято рішення, оформлене Протоколом №3 засідання Спеціальної комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня (а.с.106 т.1), у п. 3.1-3.4 п.3 розділу II якого встановлено:
співробітникам підрозділів Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Управління центрального територіального об`єднання Національної Гвардії України, Дніпровського міського управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області під час несення служби на контрольно-пропускних пунктах на в`їздах у місто Дніпро:
3.1. Здійснювати зупинку 100 % транспортних засобів, що в"іжджають до міста, та перевіряти супровідні документи.
3.2.Не допускати в`їзд до міста Дніпра транзитного транспорту та транспорту, що прибуває з інших регіонів України, окрім транспортних засобів, що залучаються до заходів із життєзабезпечення населення міста.
3.3. Здійснювати за допомогою спеціального обладнання вимірювання температури тіла в усіх осіб, що перебувають у транспортних засобах, які в`їжджають до міста Дніпра.
3.4. У разі виявлення в транспортних засобах, що в`їжджають до міста, або переміщуються територією міста, осіб з підвищеною температурою тіла, вживати заходи щодо тимчасового затримання транспортного засобу та осіб, які у ньому знаходяться, до прибуття бригади швидкої медичної допомоги, з подальшою обов`язковою госпіталізацією таких осіб.
Через введену Спеціальною комісією заборону на в`їзд до міста Дніпра транзитного транспорту та транспорту, що прибуває з інших регіонів України, позивач-2 ОСОБА_1 зазначає, що маючи у власності транспортний засіб і маючи фактичну здатність приїхати у місто Дніпро, був позбавлений можливості вільного пересування по території України та, як наслідок, потрапити до своєї доньки та онуків.
Позивач-2 також зазначає, що це рішення Спеціальної комісії обмежило свободу вільного пересування, зокрема, членів  Громадської організації «Платформа громадський контроль».
З огляду на те, що вказане обмеження, встановлене пунктом 3 розділу II рішення спеціальної комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня у місті Дніпрі, оформленого протоколом засідання № 3 від 07.04.2020, порушує гарантовану Конституцією України свободу вільного пересування, та з огляду на відсутність повноважень відповідачів на прийняття такого рішення, позивачі звернулися з цим позовом до суду. 
Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
За визначенням  в ч. 1 ст. 4 КАС України нормативно-правовим актом є акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
Суд першої інстанції правильно встановив, що зміст рішення спеціальної комісії, оформленого протоколом № 3 від 07.04.2020, дає підстави вважати, що воно відповідає ознакам нормативно-правового акту, оскільки встановлює загальні правила регулювання однотипних відносин та розраховане на неодноразове застосування.
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.
Частиною 2 ст. 264 КАС України визначено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Відповідно до ч.3 ст. 264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.
Суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині (ч.9 ст.264 КАС України).
Одночасно відповідно до п.8 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
В спірному випадку, як встановлено судом, не спростовано сторонами, рішення спеціальної комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня у місті Дніпрі, оформлене протоколом засідання № 3 від 07.04.2020, прийнято на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року  «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19» і в період запровадженого Кабінетом Міністрів України  карантину через спалах у світі коронавірусу СОVID-19 - з 12.03.2020 по 24.04.2020.
11.04.2020, тобто під час розгляду справи,  Спеціальною комісією з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня у місті Дніпрі на засіданні (протокол №4),  до розділу II Протоколу засідання спеціальної комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня № 3 від 07.04.2020 (а.с.181 т.1) внесені зміни, а саме:
пункт 3 розділу 11 Протоколу викладено у новій редакції:
« 3. Співробітникам підрозділів Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Управління центрального територіального об`єднання Національної Гвардії України, Дніпровського міського управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області під час несення служби на контрольно-пропускних пунктах на в`їздах у місто Дніпро:
3.1. Здійснювати зупинку 100 % транспортних засобів, що в`їжджають до міста Дніпра та перевіряти супровідні документи.
3.2. Здійснювати за допомогою спеціального обладнання дистанційне вимірювання температури тіла в усіх осіб, що перебувають у транспортних засобах, які в`їжджають до міста Дніпра.
3.3. У разі виявлення у осіб, які в`їжджають до міста на транспортних засобах:
3.3.1                    Температури тіла вище 37 °С та ознак симптомів гострої респіраторної вірусної інфекції (нежиті, риніту тощо) забезпечити виклик мобільної медичної бригади для забору матеріалу для лабораторного обстеження на наявність коронавірусної хвороби з роз`ясненням особі вимог, передбачених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.03.2020 № 722.
3.3.2                     Температури тіла вище 38 °С, симптомів тяжкої гострої респіраторної інфекції (висока температура, задишка, кашель і загальна слабкість) забезпечити виклик бригади швидкої медичної допомоги.
3.3.3                    У разі виявлення осіб з ознаками, передбаченими п. 2.3.2 цього протоколу, забезпечити відібрання контактних даних особи з подальшою їх передачею до відповідного підрозділу поліції для контролю щодо дотримання такою особою заходів самоізоляції.
3.4. Вживати заходи щодо тимчасового затримання транспортного засобу та осіб, які у ньому знаходяться, до прибуття бригади швидкої медичної допомоги.»
Відповідно до п. 3 протоколу №4 пункти 3.1-3.4 розділу ІІ протоколу №3 вважаються такими, що втратили чинність з відповідною зміною нумерації наступних пунктів.
Отже, станом на день розгляду справи судом оскаржуваний пункт 3 розділу II рішення Спеціальної комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня у місті Дніпрі, оформленого протоколом засідання № 3 від 07.04.2020, втратив чинність шляхом зміни його редакції протоколом №4 від 11.04.2020 Спеціальної комісії. 
Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає відсутніми підстави визнавати нечинним в судовому порядку рішення Спеціальної комісії, якого на час прийняття такого судового рішення вже не існувало. 
З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи позивача, мотивовані, серед іншого, правовими висновками Верховного Суду. 
В постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 1440/2398/18 та від 11 серпня 2020 року у справі № 640/18067/18, на які посилаються позивачі в апеляційній скарзі, викладена правова позиція Верховного Суду щодо можливості оскарження нормативно-правового акту, згідно якої, як  правильно вказано позивачами, вирішальною умовою можливості оскарження нормативного акту є його чинність на момент звернення до суду позивачем.
В спірному випадку, враховуючи, що дійсно  позивачі звернулись до суду з цим позовом 09.04.2020 в період, коли оскаржуване ними рішення Спеціальної комісію було чинним, їх право оскаржити це рішення в судовому порядку жодним чином судом першої інстанції обмежено не було. 
Щодо заявлених позивачами вимог і  підстав для їх задоволення позивачі правильно зазначили з посиланням на постанови Верховного Суду від 14 лютого 2019 року (у справі № 826/5493/16), від 13 березня 2019 року (у справі №712/8985/17) та від 18 липня 2019 року (у справі № 826/16725/17), що слушність і обґрунтованість вимог позивача про застосування ретроспективного підходу і визнання нормативно-правового акту нечинним з певного часу або події є питаннями підставності і достовірності заявлених вимог, які мають досліджуватися у межах розгляду позову по суті.
Стосовно визнання означеного рішення Спеціальної комісії протиправним після втрати ним чинності  суд апеляційної інстанції  погоджується з судом першої інстанції, що  обов`язковою умовою надання правового захисту у такий спосіб є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів осіб. При цьому порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай виражені права чи інтереси осіб, які стверджують про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.
Встановлені у справі обставини не свідчать про фактичну реалізацію, виконання пп.3.2 п. 3 розділу II рішення Спеціальної комісії, оформленого протоколом засідання № 3 від 07.04.2020, а саме: не допуск в`їзду до міста Дніпра транзитного транспорту та транспорту, що прибуває з інших регіонів України, протягом часу, коли вказаний пункт був діючим (з 07.04.2020 по 11.04.2020). Жодні докази позбавлення позивачів можливості вільного пересування по території України у вказаний період внаслідок прийняття Спеціальною комісією оскаржуваного рішення матеріали справи не містять, сторонами не подані. 
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку  про відсутність факту порушення прав та свобод  позивачів, про захист яких вони просять. 
З огляду на викладене, судом не встановлено правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та нечинним пункту 3 розділу II рішення спеціальної комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня у місті Дніпрі, оформленого протоколом засідання № 3 від 07.04.2020.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача-1 на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн. та доводів апеляційної скарги, суд  апеляційної інстанції, окрім наведеного, зазначає таке.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до  ч.1 ст. 23 Цивільного кодексу України  особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі №464/3789/17 та від 24 березня 2020 року у справі №818/607/17.
Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. 
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. 
В спірному випадку, наведені позивачем ОСОБА_1 доводи, докази, що містяться  в матеріалах справи, не є свідченням наявності обставин і підстав, що свідчать про протиправну поведінку щодо самого позивача,  членів його сім`ї чи близьких родичів і зумовлюють заподіяння йому моральної шкоди, пов`язаної з оскаржуваним рішенням Спеціальної комісії в період його дії. 
Суд також приймає до уваги той факт, що прийняття Спеціальною комісією рішення, оформленого протоколом засідання № 3 від 07.04.2020, було обґрунтовано не власним бажанням,  а необхідністю прийняття заходів, спрямованих на запобігання поширення гострої респіраторної хвороби СОVID-19, тобто на захист реального суспільного інтересу.
Крім того, з приводу визначення позивачем особи, яка має відшкодувати моральну шкоду внаслідок прийняття Спеціальною комісією рішення, оформленого протоколом засідання № 3 від 07.04.2020, - Дніпровської міської ради, суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
Як встановлено вище, Спеціальну комісію з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації природного характеру місцевого рівня у місті Дніпрі створено рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 27.03.2020 № 412, який є окремим суб`єктом  в системі органі місцевого самоврядування (ст.5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Фактично Дніпровська міська рада не є учасником спірних правовідносин і позивачами не доведено суду порушення їх прав діями або рішеннями Дніпровської міської ради в контексті визначеного позивачами спору,  внаслідок чого то підстави для задоволення позову відсутні.
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.  
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Громадської організації «Платформа Громадський Контроль», ОСОБА_1  залишити без задоволення.  
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року у справі №160/3900/20 залишити без змін.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко