Справа № 462/4707/19                                Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І. 
Провадження № 22-ц/811/689/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія:11

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        14 червня 2021 року                                                                м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря: Івасюти М.В.,
з участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Залізнична районна адміністрація ЛМР, як орган опіки і піклування про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення у житлове приміщення, -
в с т а н о в и в:

       В липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у якому просила вселити її у квартиру АДРЕСА_1 із передачею їй ключів від зазначеної квартири та зобов`язати відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні вищезазначеною квартирою.
       В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що вона зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 та є її співвласником. Вищезазначена квартира належала в Ѕ ідеальній частці у праві власності батькові позивачки – ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачці ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_7 , позивачка ОСОБА_1 успадкувала ј ідеальну частку у праві власності на вказану квартиру, що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом. Зазначала також, що до смерті ОСОБА_7 він проживав у квартирі один, а відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали окремо. ОСОБА_3 (будучи дружиною ОСОБА_7 ) більше п`ятнадцяти років проживали окремо. У квартирі проживає відповідач - ОСОБА_6 , який зареєстрований у вказаній квартирі, однак не є її власником разом із своєю співмешканкою без реєстрації. Зазначає і те, що вона не має іншого житла, не зважаючи на те, що квартира належить у частковій власності в тому числі їй – доступу до неї не має, оскільки відповідачі чинять перешкоди у її проживанні там. Відповідачами висловлювалися погрози в адресу позивачки. Позивачка зверталася із заявою до поліції, Залізничної районної адміністрації м. Львова та ЛКП «Граніт», однак належної реакції не отримала. З огляду на зазначене просила суд задовольнити позов.
       Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 березня 2020 року позов задоволено частково.
       Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .
       Вселено ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 / в квартиру АДРЕСА_1 з передачею їй ключів від квартири.
       Стягнуто з ОСОБА_3 /РНОКПП НОМЕР_2 / на користь ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 / судові витрати в сумі 1536 грн.
       Рішення суду оскаржила   ОСОБА_3 .
       Вважає, що судом було з`ясовано не всі обставини даної справи, а тому рішення не може вважатись обґрунтованим. Рішення суду ґрунтувалось на доводах позивача, які не відповідають дійсності.
       Зазначає, що проживала в спірній квартирі з покійним чоловіком ОСОБА_7 до останніх днів його життя, та саме вона з відповідачами займались його похованням.        Позивачка має інше житло. Окрім того, відповідачі неодноразово спілкувались з позивачкою з приводу викупу її частки, оскільки квартира однокімнатна та не пристосована для проживання такої кількості осіб. Просили відстрочити сплату частки, позивач була згідна з викупом частки, однак не погодилась надати час для збирання коштів.
       Просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Відповідачі ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 подали до суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи на іншу дату у зв`язку з можливим інфікуванням Covid-19, проте ніяких підтверджуючих документів до клопотань не було додано, тому колегія суддів вважає, що клопотання не підлягають до задоволення.
Дана справа перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції з лютого 2021 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення своїх доводів у поданому до суду позові, запереченні на позов, письмових поясненнях, апеляційній скарзі та відзиві на скаргу тощо.
За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін – на підставі наявних у справі даних та доказів.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
       Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
       Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 
       Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що чинення перешкод у користуванні кватирою з боку осіб, що зареєстровані в житлі - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не були доведені відповідними доказами в суді, проте оскільки тільки ОСОБА_3 , як співвласник квартири, має відповідні права та обов`язки, щодо цього майна, вважав за необхідне зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 з передачею їй ключів від квартири, яка належить їй на праві спільної часткової власності.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
       Встановлено, що відповідно до Довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 1447 від 02.05.2019 року, яка видана ЛКП «Граніт» у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 – зареєстровано п`ять осіб, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , співвласниками зазначені: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 (померлий) та ОСОБА_3  (а.с.5).
       Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, спадкова справа № 1/2018, зареєстрована у реєстрі за № 1900 – спадкоємцями ОСОБА_7 , 1947 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено його доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка успадковує Ѕ частку спадщини та його дружину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка успадковує Ѕ частку спадщини. Спадщина складається із Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 . (а.с.4).
       Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.08.2018 року стверджується, що ј спільної часткової приватної власності у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - належить ОСОБА_1  (а.с.6).
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
       Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
       Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
       Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав.
Згідно статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Положеннями п. 4 статті 9 Житлового кодексу УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
За положенням частини першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
       Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.
       Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками.
       Оскільки, внаслідок відмови відповідачки ОСОБА_3 надати ключі від спірної квартири позивачці та забезпечити вільний доступ до неї, несе певні обмеження позивачці у праві користування спірною квартирою, позивачка як співвласник квартири має право на вселення в неї, в зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до правильного та вмотивованого висновку, що порушене право позивачки підлягає захисту, зокрема усуненню перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення у дану квартиру.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 березня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
         Повний текст постанови складено 25 червня 2021 року.

Головуючий :                                                         Ванівський О.М.

Судді:                                                                 Цяцяк Р.П.

                                                                               Шеремета Н.О.