ПОСТАНОВА 
Іменем України

13 травня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 390/122/20
провадження № 22-ц/4809/390/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І., 
учасники справи:
позивач – АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 листопада 2020 року у складі судді Мохонько В.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У січні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову посилався на те, що відповідач звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 28.04.2015, згідно якої отримала кредит у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ними договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. 
14.06.2018 відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», (скорочена назва – АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості і зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 08.12.2019 утворилась заборгованість у розмірі – 73 723,78 грн., з яких: 53 678,03 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита, 3 829,43 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 12 229,47 грн- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг- 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 3 486,85 грн - штраф (процента складова).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 листопада 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 у позові про стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі. 
Вирішуючи спір суд зазначив, що матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 15000,00 грн за вказаним кредитним договором від 28.04.2015.
Крім того, стороною відповідача було надано довідку банку за №170630/788 від 30.06.2017, згідно якої, карта № НОМЕР_1 і всі технічні рахунку, які використовуються для її роботи закриті.
Також, суд не бере до уваги посилання представника позивача, що виписка про рух коштів та розрахунок заборгованості свідчать про те, що відповідач користувалась кредитними коштами.
Зазначає, що із довідки наданої позивачем вбачається, що 25.09.2017 відкрито та надано ОСОБА_1 картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 07.21 в той час як поданий до суду позов стосується карткового договору № б/н, старт якого відбувся 28.04.2015 року, а відтак не доводять факт отримання відповідачем 28 квітня 2015 року кредиту у розмірі 15 000,00 грн.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із рішенням суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в повному обсязі.
Вважає, що з анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач надала свою згоду на укладання договору та особисто своїм підписом засвідчила, що вона згодна з тим, що підписана нею заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами становить між банком та відповідачем договір про надання банківських послуг, а також те, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовому вигляді.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловила свою згоду з формою договору та його умовами.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
16 березня 2021 року від представника відповідача адвоката Майнард Н.О. надійшов відзив на апеляцінй скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Зазначає, що ОСОБА_1 підписувала заяву № б/н від 28.04.2015 для отримання кредиту у 2015 році, який було повністю погашено відповідачем, а картку було знищено про що свідчить довідка № 170630/788 від 30.06.2017.
Також, у матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач надавала згоду на отримання заявленого банком кредиту, а також те що вона зверталась з такою заявою до банку в період з 30.06.2017 по 25.09.2017 як і самого договору у письмовому вигляді банк не надав.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що надані банком документи на підтвердження заборгованості відповідача не можуть підтверджувати факт існування боргу відповідача перед позивачем, оскільки розрахунок заборгованості не підтверджує існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україна» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій.
Крім того, в заяві від 28.04.2015 процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені та штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач обґрунтовуючи вимоги в частині відсотків та пені посилався на Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна голд» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, однак вказані документи не містять підтверджень, що саме їх розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними в 2017 році.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
Судом з`ясовано, що згідно доводів позовної заяви 28 квітня 2015 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та   ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
На підтвердження наведеного позивачем надано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Наказом Мінфіну від 21.05.2018 №519 змінено тип Банку на приватне та його найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» (а.с. 59-68).
Позивачем надано розрахунок, згідно якого заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 08.12.2019 року становить 73 723,78 грн., яка складається з наступного: 53 678,03 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3 829,43 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 12 229,47 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 3 486,85 грн - штраф (процента складова), які підписані представником Приватбанку без зазначення будь-яких даних, що його ідентифікують (а.с. 10-12).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Так, судом встановлено, що 28.04.2015 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за змістом якої відповідач визнала, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України   «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).
Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому було збільшено до 15 000 грн.
Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси та підпису відповідача.
Проте, відповідно до довідки про зміну умов кредитування кредитний ліміт було змінено: 25.09.2017 встановлено кредитний ліміт 15000 грн; 27.07.2018 – 0,00 грн.(т. 1 а.с. 140)
Також, з довідки про видачу кредитних карток вбачається, що відповідач 25.09.2017 отримала картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 07.21. (т. 1 а.с. 138) 
В обґрунтування відсутності кредитної заборгованості відповідача перед банком, представник відповідача посилається на довідку № 170630/788 від 30.06.2017 (а.с. 96) про те, що кредит у 2015 році був повністю погашений, а картка знищена, однак текст зазначеної довідки не читається через його погану якість, а тому не можливо встановити інформацію, яку вона відображає.
Крім того, з довідки про рух коштів вбачається, що після чергового збільшення кредитного ліміту позичальник користувалась кредитними коштами. (т. 1 а.с.195).
Тобто, зазначене свідчить про інформованість позичальника про збільшення його кредитного ліміту, а її активні дії щодо використання кредитних коштів - про згоду на таке збільшення.
З наданої позивачем виписки з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , апеляційним судом установлено, що банком зазначеному клієнту було надано готівкою кредитних коштів 15000 грн на картковий рахунок які нею були частково зняті готівкою та частково використані в рахунок оплати нею товарів та послуг за період з 25 вересня 2017 року по 01 березня 2020 року. 
Також, за вказаний період часу, нею було внесено (поповнено) готівкових коштів на кредитний рахунок в розмірі 24 525 грн. 
Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем всього використано коштів у розмірі 37 646,08 грн, а внесено у розмірі 24 525,00 грн, то різниця між ними складає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13 121,08 грн (т. 1 а.с. 195).
Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13 121,08 грн.
Крім того, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути, окрім тіла кредиту (сума, яка була фактично отримана позичальником), ще і заборгованість за простроченими відсотками та штрафи.
Як вбачається з матеріалів справи, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»  і витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не містять підпису ОСОБА_1 , тому суд не бере їх до уваги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Колегія суддів зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір,а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України  про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.
З огляду на відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг, Тарифи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір сплати відсотків за користування кредитними коштами та пені не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України колегія суддів зазначає наступне.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачені нею індекс інфляції та проценти є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Зокрема, проценти від простроченої суми зобов`язання забезпечують захист майнового інтересу кредитора, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Розмір таких процентів встановлено законом і становить три проценти річних від простроченої суми, але цей розмір може бути змінений за домовленістю сторін договору.
Позивач, у розрахунку заборгованості встановив відсоток річних 84%. Однак у справі відсутні будь-які належні докази застосування відсоткової ставки вищої ніж та, що зазначена у ст. 625 ЦК України. 
Тому, колегія суддів робить висновок, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідачки 3 % річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
Оскільки розрахунок заборгованості наданий банком здійснений із застосуванням відсоткової ставки 84%, що є неправильним, тому колегією суддів зроблено власний розрахунок, який підлягає стягненню за період з 01.09.2019 по 08.12.2019. 
Зважаючи, що заборгованість за процентами банком розраховано за 99 днів, тому стягненню за 3 відсотка річних підлягає 107 грн (13121,08 х 3 : 100 : 365 х 99 = 107, де 13121,08 - сума простроченої заборгованості, 99 – кількість днів прострочення з 01.09.2019 по 08.12.2019)
Відтак, всього сума трьох процентів річних за визначений позивачем час прострочення виконання зобов`язання становить 107 грн..
Враховуючи викладене, позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13121,08 грн та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 325 ЦК України у розмірі 107 грн. У задоволенні решті позовних вимог слід відмовити.
Судові витрати понесені позивачем документально підтверджуються в матеріалах справи: за подачу позовної заяви в розмірі 2102 грн, за подачу апеляційної скарги в розмірі 3153,00 грн (т. 1 а.с. 3-4; т. 1 а.с. 243).
Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 941 грн із розрахунку: 73723,78 грн (заявлені вимоги): 13228,08 грн (задоволені позовні вимоги) = 17,9% від 5255 грн сплаченого судового збору = 941 грн.
Заперечення відповідача на апеляційну скаргу, викладені нею у відзиві, не ґрунтуються на доказах і тому не можуть свідчити про відсутність заборгованості за кредитним договором.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
За таких обставин, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та процентів за ст. 625 ЦК України і відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит та штрафу.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 листопада 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення. Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13121 грн (тринадцять тисяч сто двадцять одна) 08 коп, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 107 грн (сто сім) та 941 грн (дев`ятсот сорок одну) в рахунок компенсації витрат зі сплати судового збору.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                А.М. Головань
Судді                                                                                        О.Л. Карпенко
                                                                                С.І. Мурашко