ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Херсон
справа № 766/14342/19 
провадження № 22-ц/819/773/21 
                      
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого (суддя-доповідач)	Пузанової Л.В.,	
суддів:	Склярської І.В.,	
  	Чорної Т.Г.,	
секретар	Автонагова Ю.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на додаткове рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О.В. від 28 січня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діяла ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про встановлення факту припинення особистих та майнових відносин подружжя, визнання права особистої приватної власності, 
встановив: 

У липні 2019 року  ОСОБА_1 , від імені якої діяла  ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_4 про встановлення факту припинення особистих та майнових відносин подружжя, визнання права особистої приватної власності. 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 січня 2021 року позов задоволено частково та постановлено: визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права особистої приватної власності дружини ОСОБА_1 . В решті позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,40 грн.
18 січня 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій, посилаючись на те, що під час розгляду даної справи понесла витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 гривень, які підтверджені копією договору про надання правової допомоги № 88/19 від 11 жовтня 2019 року, копією додаткової угоди № 1 від 11 жовтня 2019 року, копією меморіального ордеру, копією акту приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 15 січня 2020 року та розрахунком витрат на правову допомогу від 15 січня 2021 року, просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошові кошти у розмірі 25 000 грн в рахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням суду від 28 січня 2021 року у розподілі додаткових судових витрат з оплати професійної правничої допомоги відмовлено.
В апеляційний скарзі  ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошові кошти у розмірі 25 000 грн в рахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо відсутності підстав для стягнення судових витрат на правничу допомогу внаслідок неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат та через незаявлення про їх наявність як при поданні позову, так і при розгляді справи, не відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, а також зроблені без врахування положень частини 8 статті 141 ЦПК України та поданих її представником у межах встановленого судом у рішенні строку доказів на підтвердження розміру витрат.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Додаткове рішення суду мотивовано тим, що заявлені позивачкою до розподілу між сторонами витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними складності справи та не були заявлені нею як при поданні позовної заяви, так і при розгляді справи по суті.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7,9 статті 141 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат апеляційний суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом. 
До таких висновків щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу між сторонами дійшов Верховний Суд, виклавши їх у своїх постановах, зокрема у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Враховуючи викладене та те, що передбачені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України обставини для відмови позивачці у відшкодуванні витрат на правову допомогу повністю або частково відсутні і на такі суд не послався, а частина четверта статті 141 ЦПК України застосована судом помилково, оскільки вона регулює питання розподілу судових витрат між сторонами, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, в той час як попередній розрахунок суми судових витрат позивачкою не подавався, колегія суддів вважає, що наведені судом у додатковому рішенні мотиви відмови у розподілі судових витрат з оплати професійної правничої допомоги не відповідають положенням цивільного процесуального законодавства.
Питання щодо попереднього визначення суми судових витрат врегульовано статтею 134 ЦПК України, за приписами якої разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Аналіз наведеної норми процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат не тягне за собою безумовну підставу для відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, а суд може, але не зобов`язаний, відмовити у задоволенні заяви з цього приводу, навівши мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Така мотивація та підстави для відмови ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у судовому рішенні не викладені.
З огляду на матеріали справи, 12 січня 2021 року, в день ухвалення судом рішення по суті спору, представник позивача-адвокат Варняк Н.С. подала суду письмове клопотання про надання доказів розміру судових витрат, та з посиланням на частину восьму статті 141 ЦПК України, зробила заяву про те, що докази, які підтверджують розмір понесених позивачкою судових витрат, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Із протоколу судового засідання від 12.01.2021 року слідує, що відповідна заява була зроблена адвокатом Варняк Н.С. до закінчення судових дебатів.
Відповідно до статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Отже, порядок вирішення питання про відшкодування судових витрат та строк подання доказів на підтвердження розміру цих витрат позивачкою дотримано, тому підстави для залишення заяви без розгляду, як про це стверджувала представник відповідача, відсутні.
Професійну правничу допомогу позивачці згідно із ордером серії ХС №118373, виданим Адвокатським об`єднанням «Жованик і партнери» 03.03.2020 року, надавала на підставі договору №88/19 від 11.10.2019 року адвокат Варняк Н.С., яка здійснює адвокатську діяльність відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ХС 000187 від 09.11.2018 року (а. с.61).
За умовами договору №88/19, укладеного 11 жовтня 2019 року між Адвокатським об`єднанням «Жованик і партнери» та ОСОБА_1 , об`єднання зобов`язалося здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги у справі №766/14342/19, яка перебуває у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області, та з інших питань, пов`язаних із цією справою, на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а ОСОБА_1 зобов`язалася оплатити цю послугу, вартість якої погоджена сторонами в додатку №1 до договору та становить 1 000 доларів США без ПДВ, сплата яких здійснюється у гривнях по курсу НБУ на день виставлення рахунку.
Відповідно до меморіального ордера №12676809SВ 21 грудня 2020 року ОСОБА_1 сплатила на рахунок Адвокатського об`єднання «Жованик і партнери» 25 000 гривень за надання правової допомоги за договором №88/19 від 11.10.2019 року.
Заявивши про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача, крім наведених вище документів, надала суду акт надання послуг №1 від 15 січня 2021 року і розрахунок розміру витрат із детальним описом робіт (наданих послуг), здійснених адвокатом, та їх вартості.
Представник відповідача – адвокат Орловцева М.О. надала суду письмові заперечення на клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в яких вказала на порушення заявником положень частини восьмої статті 141 ЦПК України, заявила про неспівмірність цих витрат в частині витраченого адвокатом часу на збирання доказів і участь у судових засіданнях та акцентувала увагу на необхідність застосування принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами.
Як уже зазначалося вище, представником позивача дотримано визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України порядок подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, тому заперечення представника відповідача у цій частині не підлягають врахуванню як такі, що спростовуються матеріалами справи.
Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими заперечення представника відповідача в тій частині, що зазначена адвокатом Варняк С.Н. робота щодо збирання доказів вартістю 6 000грн не підтверджена будь-якими доказами, а здійснення нею представництва інтересів позивача в суді протягом п`яти годин підтверджена протоколами судового засідання лише протягом 2 год. 25 хв.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вартість наданих послуг в цій частині підлягає відповідно виключенню (6 000 грн) та зменшенню з 10 000 грн за п`ять годин участі в судових засіданнях до 4 500 грн за участь в судових засіданнях протягом 2 год 25 хвилин, в зв`язку з чим визначає співмірність розміру витрат позивачки на професійну правничу допомогу в сумі 18 500 грн (14 000+4 500).
Оскільки відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені судом першої інстанції в частині визнання права особистої приватної власності, а в задоволенні вимоги про встановлення факту припинення особистих та майнових відносин подружжя- відмовлено, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% понесених нею витрат на правову допомогу, розмір яких з врахуванням заперечень співмірності з боку представника відповідача становить 9 250грн (18 500:2).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвалене судом додаткове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 250 гривень.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд
постановив: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , частково задовольнити.
Додаткове рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_4 , який проживає в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 250 грн ( дев`ять тисяч двісті п`ятдесят гривень).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.
Головуючий                               Л.В. Пузанова

Судді І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 30 квітня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова