Справа № 466/10134/19                                Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І. 
Провадження № 22-ц/811/1031/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 82

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 травня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря: Івасюта М.В.,
з участю: представника ТОВ «Львівгаз збут» - Стернюка В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Львівгаз збут» про зобов`язання до вчинення дій, -
в с т а н о в и в:
В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просив зобов`язати ТОВ «Львівгаз збут» провести перерахунок за спожитий природний газ з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року включно згідно з постановою КМУ від 01.10.2015 року №758 по ціні 72,72% від нарахованої (у разі використання за 1 місяць до 200 м/кубічного) стосовно кв. АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог, позивач покликався на те, що ТОВ «Львівгаз збут» з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року надавав йому природній газ по ціні 6,879 грн за м/кубічний відповідно до постанови КМУ №315 від 24.04.2016 року «Про внесення змін до постанови КМУ від 01.10.2015 року №758». Рішенням окружного адміністративного суду м.Києва від 04.03.2019 року вказану постанову визнано протиправною. А, відтак, вважає, що відповідно до п.15 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» у визначені ціни за наданий йому природній газ підпадає під ознаку «недолік», та наданий природній газ є продукцією неналежної якості.
У відповідь на його звернення ТОВ «Львівгаз збут» відмовилося проводити перерахунок ціни за наданий природній газ. У зв`язку із чим змушений звернутися до суду.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Львівгаз збут» про зобов`язання до вчинення дій відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1  .
Оскаржуване рішення вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.
Вважає, що судом не зазначено фактичну обставину, що він не має цілодобового доступу до газу, тому що на 11 квартир наявні 2 газові плити, що підтверджено наданою ТВО Директора «Гуртожиток» довідкою від 03.03.2020 року. Також стверджує, що суд не надав мотивованої оцінки жодному письмовому доказу наведеному учасниками справи.
Також покликається на те, що суд не взяв до уваги доповнення до позовної заяви від 13.03.2020 року в якому вимога перерахунку за спожитий газ по ціні 3,6 грн. за метр кубічний, вилучена, а розмір вимоги уточнений як 72, 72% від нарахованої суми. 
У судове засідання 24 травня 2021 року належним чином повідомлений апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи ОСОБА_1 не з`явився. Від нього 21.05.2021 року надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із перенесеною операцією. До заяви ОСОБА_1 додав копію виписки з медичної карти датовану 30.04.2021 року.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання  ОСОБА_1 і на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за його відсутністю.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ТОВ «Львівгаз збут» - Стернюка В.А., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи в задоволенні позову про зобов`язання до вчинення дій, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що відповідачем безпідставно було отримані кошти, в заявленому розмірі, за споживання природного газу, без достатньої правової підстави на це та наявність правових підстав для застосування до даних правовідносин приписів ст. 1212 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_2 та є споживачем природного газу, що надає ТзОВ «Львівгаз збут».
31 липня 2019 року ОСОБА_1 звертався до ТзОВ «Львівгаз збут» із заявою, в якій просив здійснити перерахунок ціни наданої послуги, оскільки оплата за спожитий з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року природний газ була проведене по скасованому тарифу (6,879 грн. за 1м.к.) замість чинного тарифу (3,6 грн. за 1 м.к. у разі використання до 1200 м.куб.), зазначеного у попередній редакції Постанови КМУ №758.
Листом від 08.08.2019 року ТзОВ «Львівгаз збут» ОСОБА_1 повідомлено про неможливість проведення відповідного перерахунку. 
Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженим Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/2782, Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015року та іншими нормативно-правовими актами України.
Згідно з п. 17 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу» Постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року затверджено Правила постачання природного газу, якими врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.
У період з 01 жовтня 2015 року до 01 квітня 2017 року діяло Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01 жовтня 2015 року.
ТзОВ «Львівгаз збут» при розрахунках плати за газ керувалося, зокрема, пунктом 13 Положення, у який неодноразово вносилися зміни.
Так, постановою Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року №758», якою вносилися зміни в пункт 13 Положення, затвердженого постановою КМУ №768 від 01 жовтня 2015 року, було визначено, що з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) діє гранична роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів у розмірі 6,879 грн. за 1 куб.метр та формула її розрахунку; ціна продажу природного газу Національною компанією «Нафтогаз України» постачальникам природного газу для потреб населення на рівні імпортного паритету в розмірі 4,942 за 1 метр кубічний.
Вказана постанова Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року набула чинності 30 квітня 2016 року та втратила чинність 01 листопада 2018 року у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19 жовтня 2018 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2019 року у справі № 826/9665/16, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, яке набрало законної сили 08 липня 2019 року, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015року №758» з моменту її прийняття, а саме з 27 квітня 2016 року.
Крім того, постановою Верховного Суду від 25.06.2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Відтак, підстава позову, на яку позивач покликався в обґрунтування позовних вимог, а саме рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2019 року у справі № 826/9665/16, яким визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015року №758», перестала існувати.
В подальшому з урахуванням доповнення до позовної заяви ОСОБА_1 просив зобов`язати ТОВ «Львівгаз збут» провести перерахунок за спожитий природний газ з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року включно згідно з постановою КМУ від 01.10.2015 року №758 по ціні 72, 72% від нарахованої стосовно квартири АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги покликання ОСОБА_1 на те, що він немає цілодобового доступу до газу, оскільки мешканці квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 мають спільний доступ до кухні, в якій встановлено дві газові плити по 4 пальники кожна, оскільки твердження про те, що позивач має доступ до газу лише впродовж 72,72% часу не знайшло свого підтвердження, та позивачем не надано суду належних доказів того, що він саме у такому співвідношенні користується газом.
Відтак, колегія судів апеляційного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції, що для нарахування платежів, в тому числі з 30 квітня 2016 року, слід застосовувати норми пунктів 13 та 13-1 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01 жовтня 2015 року в редакції, яка діяла до прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року, тобто в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 234 від 30 березня 2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758», яка передбачала, що з 1 жовтня 2015 року діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 03 березня 2015 року № 583, а саме:
1) для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 гривні за 1 куб. метр;
2) для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води) - 7,188 гривні за 1 куб. метр, крім обсягів до 1200 куб. метрів, що використані за період з 1 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно), за ціною 3,6 гривні за 1 куб. метр.
Позивач підтверджував, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, що використовував природний газ виключно для приготування їжі, тобто в період дії постанови КМУ від 01 жовтня 2015 року №758 (з 01.10.2015 року по 31.10.2016 року) для позивача діяли граничні роздрібні ціни на природний газ в розмірі 7,188 грн. за 1 метр кубічний.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем у розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надано беззаперечних доказів того, що відповідач безпідставно отримав кошти за спожитий газ, у відповідності до розрахунків позивача, оскільки останні не відповідають тарифам, які діяли у спірному періоді.
З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З підстав вище вказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення– залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 03.06.2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.