ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року	Львів	Справа № 154/548/21 пров. № А/857/6534/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                        Курильця А.Р.
суддів:                                             Затолочного В.С., Мікули О.І., 
з участю секретаря                         Михальської М.Р.,
             
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 березня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

суддя в 1-й інстанції – Вітер І.Р..
час ухвалення рішення – 03.03.2021 року,  
місце ухвалення рішення – м.Володимир – Волинський,
дата складання повного тексту рішення – 03.03.2021 року,

                                                    в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Волинської митниці Держмитслужби про скасування постанови в справі про порушення митних правил. 
Ухвалою Володимир – Волинського міського суду Волинської області від 03 березня 2021 року позов залишено без розгляду.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове про направлення справи на продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач дізналася про накладення на неї штрафу лише з Єдиного реєстру божників згідно поданого Волинською митницею ДФС до органів виконавчої служби виконавчого документа. З самою постановою Волинської митниці ДФС від 11.10.2017 року вона ознайомилася лише 03.02.2021 року з моменту отримання копії її представником.
Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких мотивів.
Судом встановлено, що позивач звернулася в суд з позовом про скасування постанови Волинської митниці ДФС в справі про порушення митних правил №3525/20500/17 від 11 жовтня 2017 року, якою її як директора ТзОВ «Гелексі Кар» притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 381788,46грн.
Позов поданий ОСОБА_1 до суду першої інстанції 22.02.2021 року. При цьому, покликаючись на те, що з постановою Волинської митниці ДФС від 11.10.2017 року вона ознайомилася лише 03.02.2021 року з моменту отримання копії її представником, позивач просила поновити строк звернення до суду.
Відповідно до ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі від 23 лютого 2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про скасування постанови в справі про порушення митних правил.
Ухвалою від 03 березня 2021 року, відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови Волинської митниці ДФС у справі про порушення митних правил № 3525/20500/17 від 11 жовтня 2017 року. Задоволено клопотання Волинської митниці Держмитслужби № 7.3-20/1838 від 02 березня 2021 року про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про скасування постанови Волинської митниці ДФС у справі про порушення митних правил № 3525/20500/17 від 11 жовтня 2017 року. Залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про скасування постанови у справі про порушення митних правил № 3525/20500/17 від 11 жовтня 2017 року.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивач дізналася про оскаржувану постанову 06.11.2017 року, а не 03.02.2021 року як про це нею зазначено у позовній заяві. Пороте колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно зі ст.289 КпАП України, скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, — протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Відповідно до ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Тобто законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний 10-денний строк, який обчислюється з дня вручення постанови. При цьому слід ураховувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки за наявності поважних причин його пропуску такий строк може бути поновлено.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк на звернення до адміністративного суду, оскільки позивач дізналася про оскаржувану постанову 06.11.2017 року, в той час як із позовною заявою звернулася лише 22.02.2021. Враховуючи те, що провадження у справі вже було відкрито, суд застосував ч. 3 ст. 123 КАС України, яка надає повноваження суду залишити позовну заяву без розгляду у випадку, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі.
Колегія суддів зазначає, що застосування ч. 3 ст. 123 КАС України вимагає дотримання одночасно двох умов: виявлення факту пропуску строку після відкриття провадження у справі, та відсутність клопотання позивача про поновлення такого строку або неповажність причин для поновлення строку, вказаних у клопотанні.
Натомість, у цій справі позивачем було вказано на пропуск ним строку для звернення до суду у тексті позовної заяви (а.с. 7). При цьому в ухвалі про відкриття позовного провадження та прийняття позовної заяви до розгляду від 23.02.2021 судом першої інстанції не викладено висновків про поважність причин пропуску.
Колегія суддів зауважує, що виходячи з приписів ч. 1 ст. 123 КАС України суд першої інстанції мав надати оцінку зазначеним у клопотанні про поновлення строку причинам пропуску строку, зробити висновок щодо їх поважності, а також, у випадку визнання таких причин неповажними, надати можливість позивачу вказати інші підстави для поновлення строку.
Колегія суддів звертає також увагу на те, що ухвала про відкриття провадження у справі взагалі не містить оцінки доводів заяви позивача про поновлення строку для звернення до адміністративного суду. Фактично судом першої інстанції було поновлено позивачу строк для звернення до адміністративного суду без зазначення про це в резолютивній частині ухвали та без визнання поважними причин пропуску такого строку, що свідчить про недотримання судом першої інстанції вимог ч. 6 ст. 121 та п. 3 ч. 1 ст. 248 КАС України. Колегія суддів наголошує, що при встановленні можливості визнання поважними причин пропуску строку суд має встановити дійсні обставини, що зумовили таку ситуацію, та належним чином мотивувати своє рішення.
Отже, посилання суду першої інстанції на частину 3 статті 123 КАС України є помилковим, оскільки факт пропуску процесуального строку мав бути відомий суду ще до відкриття провадження у справі, чого не було враховано судом першої інстанції.
За змістом ч. 4 ст. 123 КАС України суд залишає позовну заяву без розгляду у разі, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Тобто, зазначена правова норма зобов`язує суд запропонувати позивачу вказати інші підстави пропуску строку звернення до суду після того, як суд дійде висновку про передчасність висновку щодо поважності причин пропуску строку, вказаних позивачем у первісній заяві про поновлення строку для звернення до суду.
Отже, з`ясувавши після відкриття провадження у справі, що причини, зазначені у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду, не є поважними, суду першої інстанції належало застосувати положення саме ч. 4 ст. 123 КАС України та надати позивачу можливість повідомити про інші причини пропуску строку звернення до суду, оцінивши їх на предмет поважності. 
Апеляційний суд вважає, що застосувавши положення ч. 3 ст. 123 КАС України, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у поновленні строку звернення до суду, не запропонувавши позивачу вказати інші причини пропуску строку звернення до суду та не надавши їм оцінку на предмет поважності.
Відтак, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, не повною мірою дослідивши всі обставини справи при ухваленні судового рішення.
Зважаючи на викладене, судом першої інстанції застосовано до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 123 КАС України, які не підлягали застосуванню, що в силу ст. 353 КАС України є порушенням норм процесуального права.
Вищевказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2021 року у справі № 360/2201/19.
Додатково, апеляційний суд наголошує, що право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
Проте, як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.  
Пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.
Європейський Суд також вказав на те, що обмеження права на суд не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).
За таких обставин є неправильним та несправедливим покладення на позивача відповідальності і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права. 
Відтак, оскаржувана підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308,315,320,321,325 КАС України, суд, -

                                                  п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 березня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 154/548/21 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 20 травня 2021 року.