ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/132/21 Справа № 199/892/14-ц 	  	Головуючий у першій інстанції: Подорець О.Б. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, –

ВСТАНОВИЛА:

04 лютого 2014 року ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 23 березня 2007 року між ним та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений договір «Автопакет» №8/2007/840-К/176-АП, відповідно до якого позивачем було надано відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 68400,00 доларів США. Цей договір є змішаним договором та відповідно до умов якого передбачена порука. Поручителем за договором є відповідач ОСОБА_2 , яка зобов`язалася солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_1 за договором. Позичальник зобов`язання за договором не виконує, в зв`язку з чим, станом на 05 листопада 2013 року виникла заборгованість в розмірі 531042,94 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитом в сумі 336729,34 грн., заборгованість по відсоткам в сумі 96278,65 грн., пеню у розмірі 43362,82 грн. та штраф у розмірі 54672,12 грн.
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2014 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором №8/2007/840-К/176-АП від 23 березня 2007 року, яка виникла станом на 05 листопада 2013 року та складається із заборгованості за кредитом – 336729,34 грн, заборгованості по відсоткам – 96278,65 грн, пені – 43362,82 грн, штрафу в розмірі 54672,12 грн, а всього 531042,94 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 31-32 т.1).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2014 року в частині стягнення штрафу скасовано та у задоволенні цієї позовної вимоги ПАТ «КБ «Надра» відмовлено, та зменшено загальну суму стягнутих з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 коштів з 531042,94 грн. до 476370,82 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 135-137 т.1).
Постановою Верховного Суду від 15 січня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2019 року в частині позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 476370,82 грн скасовано. Передано справу в частині позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 476370,82 грн на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 162-171 т.1). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 80-83 т.1). 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування оскаржуваного рішення, в частині, що направлена на новий апеляційний розгляд, з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 23 березня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» (перейменовано на ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений договір «Автопакет» №8/2007/840-К/176-АП, відповідно до якого позивачем було надано ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 68400,00 доларів США на придбання автотранспортного засобу (п.1.1.2 договору) строком до 20 березня 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,5% річних на суму залишку заборгованості (а.с. 5-8 т.1). 
Згідно п. 1.2.1 договору «Автопакет» №8/2007/840-К/176-АП від 23.03.2007 року, банк відкриває позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності відновлювальну кредитну лінію з лімітом 4028,00 дол. США, в порядку і на умовах визначених даним договором.
Відповідно до п. 2.2.1 вказаного вище договору, позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п. 1.1.3.1 даного договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок у порядку передбаченому п. 2.2.3 даного договору, шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 1269,59 дол. США. 
Пунктом 2.2.3 кредитного договору встановлено, зокрема, що позичальник вносить чергові мінімальні платежі по кредиту/кредитній лінії, визначені у п.п. 2.2.1 та 2.2.2 договору щомісячно до 18 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 20 числа поточного місяця.
Також встановлено, що вказаний вище договір є змішаним та поручителем за вказаним кредитним договором є ОСОБА_2 , яка зобов`язалася відповідати перед банком за неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що витікають з цього договору, у повному обсязі. 
Відповідно до п. п. 3.2.1 та 3.2.2 кредитного договору №8/2007/840-К/176-АП від 23.03.2007 року, поручитель безвідривно та безспірно зобов`язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань; поручитель відповідає перед банком у тому ж об`ємі, що і позичальник.
Згідно п. 5.1 кредитного договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.
Також, пунктом 5.2 договору передбачено, зокрема, що у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10. даного договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 даного договору, за кожен випадок. 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 05 листопада 2013 року банком нарахована заборгованість за кредитним договором у розмірі 531042,94 грн, з яких заборгованість за кредитом – 336729,34 грн, заборгованість по відсоткам – 96278,65 грн, пеня – 43362,82 грн, штраф у розмірі 54672,12 грн. (а.с. 4 т.1). 
Також встановлено, що між ПАТ «КБ «Надра» (банк) та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав вимоги №CL2N79277_292ПВ, за умовами якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або поручителів, зазначених у Додатку №1до цього договору, в тому числі за договором №8/2007/840-К/176-АП від 23.03.2007 року (а.с. 244-245, 252-258 т.1). 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 
За положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. 
Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її дії, частина 4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України). 
У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12 (провадження №14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі №6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.
У даній справі договором (пункт 3.2 договору) не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки згідно із пунктом 8.5 цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань. 
Встановлено, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості здійснено 31.10.2011 року на суму 1270,0 дол. США, яку зараховано на погашення тіла кредиту та процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості та копією квитанції від 31.10.2011 року (а.с. 4 т.1, 57 т.2). 
Згідно умов договору «Автопакет» №8/2007/840-К/176-АП від 23.03.2007 року, погоджено погашення кредиту щомісячно до 18 числа поточного місяця (пункт 2.2.3) та у повному обсязі до 20.03.2014 року (п. 1.1.4). 
Таким чином, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, умов кредитного договору, зокрема щодо періодичності сплати платежів, умов договору поруки; встановивши, що позивач звернувся до суду з даним позовом 04 лютого 2014 року,  – колегія приходить висновку, що порука в даному випадку припинена лише в частині обов`язків поручителя, що існували у період до 04 серпня 2013 року, тобто за межами шестимісячного строку, що передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин. 
Отже, за період з 04.08.2013 року по 05.11.2013 року (згідно позовних вимог) заборгованість підлягає солідарному стягненню з позичальника і поручителя; заборгованість, що сформувалась у період до 04.08.2013 року, підлягає стягненню лише з позичальника  ОСОБА_1 . 
Крім того, у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у даній справі, зокрема, встановлено, що суд апеляційної інстанції при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції, не взяв до уваги доводи ОСОБА_1 про пропуск позовної давності, не перевірив підстав для застосування чи незастосування позовної давності та зробив передчасний висновок про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині.
За змістом частини 5 статті 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу».
Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. 
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц (провадження №14-59цс18) зроблено висновок, що «створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
Аналіз матеріалів справи свідчить, що дані про належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про час і місце судового розгляду в суді першої інстанції відсутні, так як повістка на 08 квітня 2014 року повернулась із довідкою «за зазначеною адресою не проживає» (а. с. 23). Даних про направлення та отримання повістки про судове засідання 13 травня 2014 року матеріали не містять.
Відповідно до частини 9 статті 74 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.
Не може вважатися доказом належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання і оголошення у пресі, а саме в газеті «Вісті Придніпров`я» від 17 квітня 2014 року (а. с. 29), оскільки такий порядок повідомлення розрахований на відповідача зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Натомість в матеріалах справи міститься інформація адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 11 лютого 2014 року, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 16). 
Встановлено, що в заяві про перегляд заочного рішення (а. с. 40), та в апеляційній скарзі (а. с. 81 - 82) ОСОБА_1 зазначає про пропуск позовної давності. 
Встановлено, що останній платіж на погашення боргу за договором «Автопакет» №8/2007/840-К/176-АП від 23.03.2007 року було внесено позичальником 31.10.2011 року на суму 1270,0 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості та копією квитанції від 31.10.2011 року (а.с. 4 т.1, 57 т.2). 
Оскільки за умовами кредитного договору №8/2007/840-К/176-АП від 23.03.2007 року позичальник мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 18 числа місяця (пункт 2.2.3) та у повному обсязі до 20.03.2014 року (п. 1.1.4), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши подання відповідачем заяви про застосування позовної давності; враховуючи, що строк дії кредитного договору №8/2007/840-К/176-АП від 23.03.2007 року визначено по 20.03.2014 року (а.с. 5 т.1); останній платіж на погашення боргу здійснено 31.10.2011 року; приймаючи до уваги, що суду не надано доказів вчинення дій щодо визнання боргу чи переривання перебігу строку позовної давності; встановивши, що з даним позовом банк звернувся до суду 04.02.2014 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 2 т.1), - колегія дійшла висновку, що позивачем не пропущено трирічний (щодо тіла кредиту та процентів) та річний (щодо неустойки) строк позовної давності щодо платежів у межах трьох років до дня подачі позову у даній справі, тобто стягненню підлягає заборгованість по тілу та процентам за період з 04.02.2011 року по 05.11.2013 року (згідно позовних вимог) та заборгованість за пенею за період з 04.02.2013 року по 05.11.2013 року (згідно позовних вимог). 
Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги встановлення апеляційним судом факту припинення поруки відповідача ОСОБА_2 в частині зобов`язань, що існували у строк до 04.08.2013 року; враховуючи зміст позовних вимог, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», що є правонаступником ПАТ КБ «Надра», заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/176-АП від 23 березня 2007 року:
- солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у розмірі 35655 (тридцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) грн. 49 коп. за період з 04.08.2013 року по 05.11.2013 року, а саме: заборгованість за кредитом – 12702,47 грн., заборгованість по відсоткам – 11617,19 грн., пеня - 11335,83 грн., щодо яких порука не припинена; 
- з позичальника ОСОБА_1 у розмірі 429924 (чотириста двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) грн. 21 коп., а саме: заборгованість за кредитом – 324026,87 грн. та заборгованість по відсоткам – 84661,46 грн. за період з 04.02.2011 року по 05.11.2013 року, а також пеня у розмірі – 21235,88 грн. за період з 04.02.2013 року по 05.11.2013 року, щодо якої позивачем не пропущено загальну та спеціальну позовну давність.
Розмір наведеної вище заборгованості підтверджується представленим банком розрахунком, який є арифметично правильним, викладений у зручній для дослідження табличній формі та не спростований відповідачами (а.с. 4 т.1). Представлені відповідачем копії квитанцій не спростовують правильність здійсненого банком розрахунку; посилання відповідача на те, що розрахунок, який наданий банком, є для нього незрозумілим — також не доводять неправильність розрахунку; власного контррозрахунку відповідачем суду не надано. Клопотання про призначення судової експертизи для встановлення розміру заборгованості відповідачами не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції. 
Колегія звертає увагу, що постановою Верховного Суду від 15 січня 2020 року передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 476370,82 грн. 
Отже, заочне рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/176-АП від 23 березня 2007 року в загальному розмірі 476370,81 грн. та в частині розподілу судових витрат. 
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України). 
Позивач при поданні позовної заяви сплатив 3654,00 грн. судового збору, що підтверджується меморіальним ордером №16 від 17.01.2014 року (а.с. 1 т.1). 
Відповідач  ОСОБА_1 поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при зверненні з апеляційною (5481,00 грн.) та касаційною (7308,00 грн.) скаргами, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 94, 145 т.1). 
Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви, пропорційно задоволеній частині до вказаного відповідача в сумі 122 (сто двадцять дві) грн. 77 коп. (3654,00 х 3,36%). 
Частиною 10 статті 141 ЦПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. 
Також, із ОСОБА_1 (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) підлягає стягненню на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір в сумі 1505,45 грн., що є різницею сум, які підлягають до стягнення одна одній, тобто 3081,05 грн. (3654,00 грн. х 84,32%) - 1575,60 грн. (12789,00 грн. х 12,32%). 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційною скарги, часткового скасування заочного рішення суду першої інстанції з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково. 
Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2014 року в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/176-АП від 23 березня 2007 року в загальному розмірі 476370,81 грн., що складається з наступного: заборгованість за кредитом – 336729,34 грн., заборгованість по відсоткам – 96278,65 грн., пеня – 43362,82 грн.; в частині розподілу судових витрат – скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення тіла кредиту, відсотків, пені – задовольнити частково. 
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 38750239), що є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» за кредитним договором №8/2007/840-К/176-АП від 23 березня 2007 року заборгованість за кредитом – 12702,47 грн., заборгованість по відсоткам – 11617,19 грн., пеню в розмірі 11335,83 грн., а всього 35655 (тридцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) грн. 49 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 38750239), що є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» за кредитним договором №8/2007/840-К/176-АП від 23 березня 2007 року заборгованість за кредитом – 324026,87 грн., заборгованість по відсоткам – 84661,46 грн., пеню у розмірі – 21235,88 грн., а всього 429924 (чотириста двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) грн. 21 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 38750239), що є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» судові витрати в сумі 1505 (одна тисяча п`ятсот п`ять) грн. 45 коп. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 38750239), що є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» судові витрати в сумі 122 (сто двадцять дві) грн. 77 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова