ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/361/21                                                        Суддя першої інстанції: В.О. Гаврилюк

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Кобаля М.І., Лічевецького І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Черкаській області) про:
- визнання протиправними дій відділу з питань перерахунків пенсій № 1 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, викладених у листі № 5975-6433/Л-03/8-2300/20 від 03.11.2020 року, про зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 , призначеної у 2007 році відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ у розмірі 90% від розміру заробітної плати, та проведення перерахунку пенсії відповідно до частин 2, 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIІ в розмірі 60% заробітної плати за відповідною посадою працівника прокуратури з обмеженням її граничного розміру десятьма прожитковими мінімумами доходів громадян;
- зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області з 01.10.2020 року перерахувати та виплатити призначену ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 90% від розміру заробітної плати (в редакції станом на час призначення пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789- XII), що визначена у довідці Черкаської обласної прокуратури від 20.10.2020 року № 21-619вих.20, без обмеження граничного розміру пенсії, та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.10.2020 року до моменту здійснення перерахунку.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.03.2021 року позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФ в Черкаській області щодо не проведення перерахунку і виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі 90% від розміру заробітної плати, визначеної у довідці про заробітну плату від 20.10.2020 року № 21-619вих20, виданої Черкаською обласною прокуратурою;
- зобов`язано ГУ ПФ в Черкаській області з 01.10.2020 року перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 90% від розміру заробітної плати (в редакції станом на час призначення пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789- XII), що визначена у довідці Черкаської обласної прокуратури від 20.10.2020 року № 21-619вих.20, без обмеження граничного розміру пенсії, та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.10.2020 року до моменту здійснення перерахунку.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що перерахунок пенсії має бути здійснений у тому відсотковому відношенні до заробітної плати, який був визначений при призначенні пенсії, а обмеження пенсії максимальним розміром може застосовуватися лише до пенсій, що призначені після встановлення відповідних законодавчих обмежень.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій, суд зауважив, що належним способом захисту порушених прав є саме визнання протиправною бездіяльності Відповідача.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що приписи ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII визначають, що пенсія призначається у розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати. Крім того, звертає увагу, що судом взагалі не було обґрунтовано, чому саме пенсія має обраховуватися, виходячи з 90% заробітної плати. Також зауважує, що в силу приписів Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», норми якого є чинними, обмеження максимального розміру пенсії поширюється на Позивача.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відхилити її та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Свою позицію обґрунтовує тим, що, Апелянтом не враховано, що право Позивача на перерахунок пенсії у розмірі 90% заробітної плати та без обмеження граничним розміром визнано рішенням суду у справі №712/5564/16-а, яке набрало законної сили 13.09.2016 року. Звертає увагу, що зменшення відсоткового відношення пенсії до заробітної плати внаслідок перерахунку чинним законодавством не передбачено, а положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та абз. 5 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII до спірних правовідносин застосовані бути не можуть, оскільки пенсія призначена Позивачу до набрання ними чинності, у той час як соціальні права та гарантії особи звужені бути не можуть.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - змінити, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 01.10.2007 року перебуває на обліку в ГУ ПФ в Черкаській області та отримує пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90 відсотків посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок.
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФ в Черкаській області із заявою, в якій просила провести перерахунок пенсії згідно довідки від 20.10.2020 року №21-619вих.20, виданої Черкаською обласною прокуратурою, з 01.10.2020 року в розмірі 90%, без обмеження граничим розміром (а.с. 17-19).
Листом від 03.11.2020 року №5975-6433/Л-03/8-2300/20 ГУ ПФ в Черкаській області повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для задоволення вимог заяви, оскільки в силу положень ч. 2 та ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII пенсія прокурорам призначається у розмірі 60% від суми їх місячної (чинної) заробітної плати, а її розмір не може перевищувати десяти прожитковим мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Відтак розмір пенсії згідно довідки від 20.10.2020 року №21-619вих.20 після проведення перерахунку складає 17  120,00 грн. (75  000,00 х 60% з урахуванням обмеження граничним розміром) (а.с. 20-21).
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 22, 52, 58, 64 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ), ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), а також ряду рішень Конституційного Суду України, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на виникнення у Позивача права на перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром та з урахуванням того відсоткового співвідношення до заробітної плати, яке було визначено на момент призначення пенсії.
З такими висновками суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.
Загальні умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення».
У свою чергу, спеціальним законом, який визначав особливості пенсійного забезпечення працівників прокуратури, на час призначення Позивачу пенсії у 2007 році був Закон №1789-ХІІ.
Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ у редакції, яка була чинною на момент призначення пенсії Позивачу, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. 
Частиною 12 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ визначалося, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.
Згідно ч. 17 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час; може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
Тобто, станом на час призначення Позивачу пенсії порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були регламентовані частинами 12 та 17 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ.
Водночас, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI (далі - Закон №3668-VІ), який набрав чинності 01.10.2011 року, максимальний розмір пенсії згідно ч. 2 ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ зменшено з 90 процентів на 80.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо підстав та порядку перерахунку пенсій прокурорам змін у зв`язку з прийняттям Закону № 3668-VІ від 08.07.2011 не зазнали. Відбулась лише зміна порядкового номеру частин статті, що регламентували вказаний порядок та підстави.
Згодом, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності з 01.04.2014 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, зокрема, у частині другій цифри « 80» замінено цифрами « 70».
Таким чином, з 01.04.2014 року положення ч. 2 ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ щодо призначення прокурорам пенсії від сум їх грошового забезпечення у розмірі не більше 80 відсотків заробітної плати втратили чинність у зв`язку з внесенням змін до цієї статті Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підстави та порядок перерахунку раніше призначених пенсій регулює стаття 50-1 Закону №1789-ХІІ, положення якої щодо перерахунку пенсії у зв`язку із прийняттям Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» змін не зазнавали. 
Крім того, внесені вищезгаданим Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.
Згодом, Законом України «Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-VІІІ (далі - Закон № 76-VІІІ) до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ внесено зміни, зокрема, частину 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено у наступній редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».
14.10.2014 року прийнято Закон № 1697-VІІ, який набрав чинності з 15.07.2015 року.
Відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону № 1697-VІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року № 7-р(ІІ)/2019 призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.
Таким чином, оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 90, а потім 80 і згодом 60 процентів від суми місячного (чинного) заробітку, а також положення ч. 2 ст. 86 Закону №1697-VII, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, отже при перерахунку пенсії прокурорів має застосовуватись норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Наведена позиція суду апеляційної інстанції щодо послідовності застосування норм закону, якими визначається відсоток, з якого обчислюється пенсія, збігається з висновками Верховного Суду у рішенні від 04.02.2019 року, яке набрало законної сили 16.10.2019 року, у зразковій справі №240/5401/18, в якій йдеться мова про зменшення відсоткового значення грошового забезпечення при перерахунку пенсії військовослужбовців.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при перерахунку пенсії прокурорів має застосовуватися норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Таким чином, суд вірно вказав на необхідність перерахунку та виплати Позивачу пенсії у редакції ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ, чинної станом на дату призначення пенсії.
Посилання Апелянта на те, що Черкаським окружним адміністративним судом взагалі не було обґрунтовано визначений ним розмір відсотків місячного (чинного) заробітку, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки факт призначення ОСОБА_1 пенсії саме у такому розмірі у відношенні до місячного (чинного) заробітку (90%) встановлений постановою Соснівського районного суду міста Черкаси від 22.02.2013 року у справі №2а-561-2012 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2014 року.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про те, що виплата ОСОБА_1 пенсії із застосуванням обмеження граничного розміру перебуває поза межами правового поля, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Так, обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом №3668-VI.
Так, приписи ст. 2 Закону №3668-VI, який, як уже було зазначено вище, набрав чинності 01.10.2011 року, визначають, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
У свою чергу, згідно ч. 18 ст. 86 Закону №1697-VII у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII (далі - Закон №911-VIII), яка набрала чинності з 01.01.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. 
Згідно абз. 1 п. 2 розд. ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
Системний аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку дає підстави для висновку, що вказані норми Закону №3668-VI стосуються виплат пенсії, призначеної до 01.10.2011 року, та розмір якої на час призначення перевищував встановлений цим Законом її максимальний розмір. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії.
Таким чином, указану норму не можна тлумачити як підставу для скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом №3668-VI. У даному випадку ця норма не скасовує обмеження розміру пенсії Позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.
Як було зазначено вище, згідно абз. 1 п. 2 розд. II «Прикінцевих та перехідних положення» Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
При цьому абз. 2 п. 2 розд. ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону № 3668-VI визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
Наведені у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо).
Отже, положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим приписи пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.
Таким чином, пункт 2 розділу ІІ Закону № 3668-VI у контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01.10.2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).
Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, на момент набрання чинності Законом №3668-VI пенсія Позивача не перевищувала законодавчо встановленого максимального розміру, то на нього не поширюються норми пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI.
Аналіз пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI дає підстави для висновку, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень статті 2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI у контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01.10.2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01.10.2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.
Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.
Такий підхід відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
При цьому, звертає на себе увагу факт, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту «обмеження максимального розміру пенсії» за колом осіб в момент набуття чинності Закону №3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.
Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI).
Норми статті 2 Закону №3668-VI кореспондуються з положеннями ч. 3 ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Як вбачається зі встановлених по справі обставин, внаслідок перерахунку пенсії Позивача її розмір перевищив максимальний. Відтак, оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку у період дії загальної норми ч. 1 ст. 2 Закону № 3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Зазначені положення Закону №3668-VI та ч. 3 ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.
Отже, на переконання судової колегії, відмова ГУ ПФ в Черкаській області у нарахуванні (перерахунку) і виплаті пенсії ОСОБА_1 без обмеження граничного розміру пенсії є законною і обґрунтованою та не призвела до зменшення розміру пенсії останньої, яку вона отримувала до цього. У даному випадку така відмова за своєю суттю не є звуженням обсягу вже набутих Позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.
Наведені вище висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.06.2020 року у справі №580/234/19.
Крім того, зазначена правова позиція у подальшому неодноразово підтримана Верховним Судом у постановах від 10.12.2020 року у справі №580/492/19, від 05.11.2020 року у справі №440/2423/19, від 24.09.2020 року у справі №640/5854/19.
Щодо посилання Позивача у відзиві на апеляційну скаргу на приписи Закону №911-VII, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року, колегія суддів з огляду на наведене вище правове регулювання звертає увагу, що положення Закону № 3668-VI в частині обмеження пенсії максимальним розміром неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.
Встановлення постановою Соснівського районного суду міста Черкаси від 08.06.2016 року у справі №712/5564/16-а, і додатковою постановою цього ж суду від 22.06.2016 року, права ОСОБА_1 на перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Черкаської області від 17.02.2016 року №18/6вих.16 без обмеження граничного розміру пенсії колегія суддів не може враховувати в якості преюдиційних обставин у розумінні ч. 4 ст. 78 КАС України, оскільки частиною 7 цієї ж статті передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. До того ж предметом оскарження у справі №712/5564/16-а була відмова у перерахунку пенсії, зокрема, без обмеження максимальним розміром, викладена у листі Управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області від 16.03.2016 року №46/А-10, у той час як у справі, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду, оскаржується відмова ГУ ПФ в Черкаській області у перерахунку пенсії від 03.11.2020 року №5975-6433/Л-03/8-2300/20 на підставі довідки Черкаської обласної прокуратури від 20.10.2020 року №21-619вих.20.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд першої інстанції, правильно вказавши на наявність у ОСОБА_1 права на перерахунок пенсії, виходячи з того розміру відсотків місячного (чинного) заробітку, який встановлений при призначенні пенсії, дійшов до неправильного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині обмеження граничного розміру пенсії, оскільки перерахунок пенсії Позивачу з урахуванням максимального розміру пенсії Відповідачем було проведено вірно. Наведені вище обставини є підставою для зміни судового рішення у відповідній частині.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити у мотивувальній частині та шляхом виключення з резолютивної частини судового рішення формулювання «без обмеження граничного розміру пенсії».
Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з ГУ ПФ в Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, в сумі 454,00 грн., сплачених згідно квитанції від 28.01.2021 року №0.0.1995278059.1, пропорційно до задоволених позовних вимог (1/2). 
Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 березня 2021 року - змінити у мотивувальній частині та виключити з абзацу третього його резолютивної частини формулювання «без обмеження граничного розміру пенсії».
Змінити розподіл судових витрат, зазначивши, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ 21366538) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) підлягають витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.
В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            М.І. Кобаль

                                                                                                    І.О. Лічевецький

Повний текст постанови складено та підписано « 09» червня 2021 року.