ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/484/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/8465/20 Категорія: 304030000                                              	Сакун Д. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       01 квітня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Бондаренка С.І.,
Фетісової Т.Л.
за участю секретаря Любченко Т.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Урожай» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, у якому вказав, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ № 627765, виданого 06 листопада 2007 року відділом земельних ресурсів у Звенигородському районі Черкаської області, йому належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,55 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Богачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області. 
Вищевказану земельну ділянку він, згідно з договором оренди землі від 26 листопада 2008 року, передав в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Науково-виробнича фірма ( НВФ) «Урожай». 
24 травня 2016 року ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» та ОСОБА_1 уклали Додаткову угоду № 1 (далі додаткова угода) до договору оренди землі від 26.11.2008 відповідно до якої текст основного договору викладено в новій редакції в зв`язку зі змінами в діючому законодавстві та новими вимогами до договорів. 
Пунктом 9 додаткової угоди передбачено виплата орендної плати, яка вноситься орендарем у грошовій або натуральній чи відробітковій формі за бажанням орендодавця, в розмірі, що становить не менше 5 % від розміру нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки на момент укладання договору. Орендна плата станом на момент укладання даного договору складала 4910,00 грн. за кожен рік оренди. 
Відповідно до п. 11 додаткової угоди орендна плата вноситься в термін не пізніше 30 листопада кожного року оренди. 
В порушення вимог п. 9 та 11 додаткової угоди орендарем ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» не було сплачено йому, як орендодавцю, орендну плату за 2017 - 2020 роки.
На неодноразові звернення позивача до орендаря про здійснення повного розрахунку за договором оренди останній відповідав відмовою. 
На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд: 
-розірвати договір оренди землі від 26 листопада 2008 року та Додаткову угоду № 1 до договору оренди землі від 26.11.2008, укладений між ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7121280400:03:002:0432 загальною площею 2,5484 га., яка знаходиться в адміністративних межах Богачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області;
-стягнути з ТОВ «Науково-виробнича фірма «Урожай» (юридична адреса: 18001 м. Черкаси, вул. Благовісна, буд. 193, ЄДРПОУ 31860551) на користь ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків - НОМЕР_1 ) заборгованість з орендної плати згідно до договору оренди землі від 26.11.2008 та додаткової угоди № 1 від 24 травня 2016 року в розмірі 39284,00 гривень;
- зобов`язати відповідача негайно передати ОСОБА_1 його земельну ділянку в стані, придатному для цільового використання.
Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факт укладення договору оренди від 26.11.2008 року, і відповідно права та обов`язки сторін за вказаним позивачем договором не виникли. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене при не повному з`ясуванню судом обставин, що мають значення для справи. Наявні невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права. Просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги, крім доводів наведених у позовній заяві, вказує на те, що відповідачем не заперечується факт укладення додаткової угоди №1 до договору оренди землі від 26.11.2008 року, що видно із відповідей на претензії.
Вказує, що ним надано до суду належним чином завірену Додаткову угоду №1 до договору оренди землі від 26.11.2008 року, а тому висновки суду, що спірного договору оренди землі від 26.11.2008 року учасниками справи не надано, так само не надано доказів реєстрації додаткової угоди від 24.05.2016 року, не відповідають обставинам справи.
Також позивач зазначає, що в липні 2017 року акти приймання-передачі земельної ділянки перероблялися декілька разів спочатку від ТОВ «НВФ «Рожай» до ОСОБА_1 і навпаки. Однак в кінцевому варіанті земельна ділянка була передана від позивача до ТОВ «НВФ «Урожай», якою вони і на даний час користуються. 
Отже, оскільки протягом 2017-2020 років ТОВ «НВФ «Урожай» не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та систематично не сплачує орендну плату за користування належною йому земельною ділянкою, це є підставою для розірвання договору оренди землі та стягнення невиплаченої орендної плати.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «НВФ «Урожай» вказало, що на момент звернення позивача до суду жодного діючого договору оренди земельних ділянок між сторонами не існувало, тобто відсутній предмет спору. Крім того, оскільки договір оренди землі був достроково розірваний, підстав для нарахування та сплати позивачу орендної плати за 2017-2020 роки були відсутні, а вимоги позивача про сплату заборгованості по орендній платі та повернення земельної ділянки є безпідставними.
Крім того, враховуючи розірвання основного договору, додаткова угода №1 від 24.05.2016 року не може діяти, оскільки є лише додатком до основного договору, а не постійним правочином, в результаті якого виникають права та обов`язки у сторін.
Окремо звертає увагу, що позивачем необґрунтовано поважності не подання до суду першої інстанції, як доказу копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон та відчужень об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (дата формування 10.02.2021 року).
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ№627765, виданого 06.11.2007 року відділом земельних ресурсів у Звенигородському районі Черкаської області ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2.55 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адміністративних межах Богачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області (а.с.9).
24 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «НВФ «Урожай» укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди землі від 26.11.2008 року. Відмітка про державну реєстрацію відсутня (а.с.10).
21 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ НВФ «Урожай» укладена угода про дострокове розірвання договору оренди землі, згідно якої сторони уклали угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки приватної власності від 13.04.2009 року, загальною площею 2,5484 га, кадастровий номер 7121280400:03:002:0432, яка розташована в адміністративних межах Богачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Договір вважається розірваним з моменту підписання сторонами (а.с.36).
З копії акту приймання-передачі земельної ділянки вбачається, що на підставі угоди про дострокове розірвання договору оренди землі від 21.07.2017 року ТОВ НВФ «Урожай» передало, а ОСОБА_1 прийняв земельну ділянку, площею 2,5484 га, кадастровий номер 7121280400:03:002:0432 (а.с.35).
Правовідносини за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України щодо підстав дострокового розірвання договору.
Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Відповідно до статті 13 Закону України від 06.10.1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За змістом статті 15 цього Закону України орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди.
Відповідно до статті 21 Закону України № 161-XIV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
За положеннями частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 , як на підставу для стягнення невиплаченої орендної плати, посилався на наявність між сторонами договірних правовідносин, які закріплені у договорі оренди землі від 26 листопада 2008 року та додатковій угоді № 1 до цього договору від 26.11.2008 року.
Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 ст. 77 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 89 ЦПК України).
Відповідно до статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.
Позивач є власником земельної ділянки площею 2,5484 га, з кадастровим номером 7121280400:03:002:0432.
ОСОБА_1 не надано до суду, спірного договору оренди землі від 26 листопада 2008 року.
Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 103249221 дата формування 09.11.2017 року, 06 квітня 2017 року державним реєстратором було зареєстровано договір оренди землі з додатковою угодою б/н від 13.04.2009 року, видавник: ТОВ «НВФ «Урожай» та ОСОБА_1 (а.с. 34).
З викладеного видно, що між учасниками справи, щодо спірної земельної ділянки було укладено договір оренди землі 13 квітня 2009 року, а не як стверджує позивач 26 листопада 2008 року. 
При цьому, даний договір оренди землі розірваний на підставі угоди про дострокове розірвання договору оренди землі від 21.07.2017 року, що також підтверджується інформацією із зазначеного Витягу.
Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність між сторонами орендних правовідносин на підставі договору оренди землі від 26 листопада 2008 року, оскільки такого договору ними укладено не було.
При цьому, колегія суддів зауважує, що дійсно із відповідей ТОВ «НВФ «Урожай» на претензії позивача від 30 червня 2020 року та 10 липня 2020 року, ним не заперечувався факт укладення договору оренди землі зі ОСОБА_1 26 листопада 2008 року. Однак жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано, а тому апеляційним судом такі доводи не беруться до уваги.
Оскільки судом встановлено, що між сторонами відсутні правовідносини, які виникли на підставі договору оренди земельної ділянки від 26 листопада 2008 року, а тому і відсутні підстави для задоволення вимог позивача.
Посилання ОСОБА_1 на те, що додаткова угода № 1 від 24.05.2016 року є діючою на сьогоднішній день, оскільки вона не вказана в угоді про дострокове розірвання договору оренди землі, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки при розірванні основного договору, додаткова угода не може діяти, оскільки вносить лише зміни до основного договору, а не є окремим, самостійним правочином, в результаті якого виникають права та обов`язки у сторін.
Щодо поданого ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яка сформована 10.02.2021 року №243876936, то колегія суддів звертає увагу на наступне.
З даного Витягу вбачається, що 21.07.2017 року між учасниками справи укладено договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису). Відповідно до змісту даного договору власник надає, а землекористувач приймає в користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для сільськогосподарських потреб. За користування земельною ділянкою землекористувач сплачує власнику плату у розмірі 99 387, 60 грн, яка фактично була сплачена у повному обсязі до державної реєстрації права емфітевзису та є повним та остаточним розрахунок землекористувача з власником за весь термін дії договору емфітевзису. Строк дії: договір укладено на 35 років.
Отже, з даного Витягу видно, що між ТОВ «НВФ «Урожай» та ОСОБА_1 21.07.2017 року укладено договір емфітевзису, однак жодним чином не підтверджено виникнення правовідносин між сторонами на підставі договору оренди землі від 26 листопада 2008 року, який є підставою заявленого позову.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 367 ЦПК України).
Колегія суддів зауважує, що позивач не зазначив жодної виняткової обставини, яка б перешкоджала йому подати вказані докази до суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не вбачає підстав для задоволення вимог апелянта.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 05 квітня 2021 року.

Судді: