ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

01 липня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/157/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Філінюка І.Г.
суддів Бєляновського В.В., Богатиря К.В.   

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2021
по справі № 915/157/21 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія» 
до відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
про стягнення 12205,16 грн.

суддя суду першої інстанції: Адаховська В.С.  
місце винесення рішення: м. Миколаїв, Господарський суд Миколаївської області
повний текст рішення складено 19.04.2021

В С Т А Н О В И В:

10.02.2021 до Господарського суду Миколаївської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія» з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» заборгованість в сумі 12205,16 грн., яка складається з: 10014,12 грн. – основної заборгованості за договором № 03/06/19 від 10.06.2019 (реєстраційний номер 19-123-11-19-05526 від 26.06.2019) на виконання проектних робіт, 510,71 грн. – інфляційних втрат, 278,35 грн. – 3 % річних, 700,99 грн. – пені, 700,99 грн. – штрафу, а також суму сплаченого судового збору.
В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 03/06/19 від 10.06.2019 в частині своєчасної оплати за виконані роботи. 
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2021 позов задоволено частково.
Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія» 10014,12 грн. – основного боргу, 510,71 грн. – інфляційних витрат, 278,35 грн. – 3 % річних, 350,00 грн. – пені, 350,00 грн. – штрафу, а також 2270,00 грн. – судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить частково скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2021 по справі 3915/157/21 та ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 510,71 грн. - інфляційних втрат, 278,35 грн. - 3%річних, 350,00 грн. - пені, 350,00 грн.- штрафу, судовий збір стягнути пропорційно задоволеним вимогам.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Скаржник наголошує на неможливості покладення на Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відповідальності за порушення останнім прийнятих на себе зобов`язань за договором на виконання проектних робіт № 03/06/19 від 10.06.2019 у зв`язку з тим, що вказане порушення відбулося за відсутності його вини, а саме: внаслідок перебування відповідача у скрутному фінансовому становищі, зумовленому перебуванням ринку електричної енергії України в кризовому стані, зростанням простроченої заборгованості Державного підприємства «Гарантований покупець» перед відповідачем та істотним зменшенням обсягу відпуску електроенергії. 
Крім того, скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в період дії вищенаведеного договору на території України діяв загальнодержавний карантин, що свідчить про необхідність звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язань за даним договором з підстав наявності форс-мажорних обставин.
Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі.
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія» зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, наведені в ній обставини та факти на які посилається скаржник не підтверджені належним чином.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія» просить залишити апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» без задоволення. Зокрема, позивач зауважує на відсутності у матеріалах даної справи доказів на підтвердження вжиття відповідачем будь-яких заходів для оплати робіт, виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія» на підставі укладеного між сторонами договору № № 03/06/19 від 10.06.2019, зокрема, не здійснив жодного платежу на користь позивача, не запропонував графік погашення існуючої заборгованості та навіть не повідомив кінцеву дату проведення розрахунків за даним договором.
Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №    № 915/157/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2021.
Визначено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2021 у справі №  № 915/157/21 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Згідно з частини 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною другою статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.
10 червня 2019 року між Державним підприємством Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція», як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія», як виконавцем, був укладений Договір на виконання проектних робіт № 03/06/19 (реєстраційний номер 19-123-11-19-05526 від 26.06.2019)(далі – Договір), відповідно до предмету якого замовник доручає та зобов`язується оплатити, а виконавець приймає на себе виконання проектних робіт за темою: «Заміна розрядників ПЛ 750 кВ «Дніпро» на ОПН». Код згідно з ДКПП ДК 016:2010 – 71.12 (п. 1 Договору).
Відповідно до умов вказаного Договору:
- вартість робіт згідно цього договору та відповідно до протоколу погодження договірної ціни (додаток № 2), що є невід`ємною частиною цього договору, складає: 302939,76 грн. Крім цього, ПДВ: 60587,95 грн. Усього з урахуванням ПДВ: 363527,71 грн. (п.2.1 Договору);
- оплата виконаних робіт здійснюється після кожного етапу відповідно до календарного плану (додаток № 3) шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця потягом 45 банківських днів з дати підписання акту здачі-приймання виконаних робіт (п. 2.2 Договору);
- наукові, технічні, економічні та інші вимоги до робіт, що є предметом цього договору, визначаються Технічним завданням на розробку проектно-кошторисної документації (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору (п. 4.1 Договору);
- термін виконання договору: початок – дата укладання Договору, закінчення: 31.10.2019 року (п. 4.8 Договору);
- належним виконанням робіт за Договором є підписання сторонами акта здачі-приймання виконаних робіт (п. 5.9 Договору);
- за порушення строків оплати виконаних робіт замовник сплачує виконавцеві пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 7% від вартості простроченого платежу. Якщо порушення строків оплати виконаних робіт продовжується понад тридцяти днів, замовник сплачує додатковий штраф у розмірі 7% від вартості неоплаченої в строк роботи (п. 6.2 Договору);
- виплати штрафних санкцій не звільняють сторони від виконання договірних зобов`язань (п. 6.4 Договору);
- всі спори і розбіжності, які можуть виникнуть з цього договору або у зв`язку з ним, будуть вирішуватися сторонами згідно претензійного порядку (п. 7.1 Договору);
- сторона, яка порушила права і законні інтереси іншої сторони, зобов`язана поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову (п. 7.2 Договору);
- претензія підлягає розгляду в місячний строк, який обчислюється з дня її одержання (п. 7.3 Договору);
- у разі незадоволення претензії або не отримання відгуку у встановлений термін, а також неможливості врегулювання розбіжностей в претензійному порядку, спір вирішується в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України (п. 7.4 Договору);
- Договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою. Термін дії цього Договору до 31.12.2019 року. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, що залишились невиконаними (п. 10.1 Договору).
30.10.2019 сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 (реєстраційний номер 19-123-11-19-05526 від 29.11.2019) до Договору, якою, зокрема, було викладено в новій редакції Додаток № 3 “Календарний план”.
Вищенаведений Договір, а також додатки та додаткова угода до нього скріплені підписами та печатками обох сторін.
На виконання умов вищенаведеного Договору між сторонами були підписано без будь-яких зауважень та заперечень:
- Акт здачі-приймання виконаних робіт № 03/06/19-1 від 30.08.2019. У вказаному акті замовником та виконавцем погоджено, що вартість робіт за звітний період складає 314927,71 грн.; належить до оплати: 314927,71 грн.
- Акт здачі-приймання виконаних робіт № 03/12/2019 від 27.12.2019. У вказаному акті замовником та виконавцем погоджено, що вартість робіт за звітний період складає 10014,12 грн.; належить до оплати: 10014,12 грн.
Відповідач, у свою чергу, здійснив лише часткову оплату за виконані роботи на суму 314927,71 грн. 
10.12.2020 з метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію № ЮЭ-12/42 від 09.12.2020, в якій просив впродовж 3-х календарних днів здійснити оплату за виконані за Договором роботи в сумі 10014,12 грн. на відповідні реквізити виконавця.
Відповідач направив позивачу відповідь на претензію № 51/215 від 06.01.2021, з якої вбачається, що станом на 04.01.2020 за Договором № 03/06/19 від 10.06.2019 існує кредиторська заборгованість в сумі 10014,12 грн. з урахуванням ПДВ. Несвоєчасна оплата викликана тим, що в умовах функціонування нового ринку електричної енергії існує величезна заборгованість ДП «Гарантований покупець» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за відпущену електричну енергію.
Позивач вказує, що на дату подання позову частина вартості виконаних робіт за Договором відповідачем не оплачена, що зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.
Позиція Південно – західного апеляційного господарського суду.
Оскільки позивач не погоджується із оскаржуваними рішенням виключно у частині задоволення позовних вимог про стягнення 510,71 грн. - інфляційних втрат, 278,35 грн. - 3%річних, 350,00 грн. - пені, 350,00 грн.- штрафу, колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги, у зв`язку з чим в частині відмови у задоволенні решти позову Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, відповідно до приписів частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).
В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд   будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою договір № 03/06/19 від 10.06.2019 є договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт.
Згідно з частинами першою, другою статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Статтею 887 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).
В силу частини першої статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Пунктом 2.2 договору № 03/06/19 від 10.06.2019 передбачено, що оплата виконаних робіт здійснюється після кожного етапу відповідно до календарного плану (додаток №3) шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця потягом 45 банківських днів з дати підписання акту здачі-приймання виконаних робіт.
Місцевим господарським судом встановлено та сторонами не заперечується, що відповідачем оплату робіт, виконаних за Актом здачі-приймання виконаних робіт № 03/12/2019 від 27.12.2019, не здійснив.
Отже, враховуючи викладені вище обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що в спірних правовідносинах відповідач дійсно порушив норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з позивачем за виконані роботи за Договором на виконання робіт №03/06/19 від 10.06.2019.
За умовами частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
В силу частин першої, другої та четвертої статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.
Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).
Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Суб`єкти господарювання при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.
Згідно з приписами статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Пунктом 6.2 договору № 03/06/19 від 10.06.2019 передбачено, що за порушення строків оплати виконаних робіт Замовник сплачує Виконавцеві пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 7% від вартості простроченого платежу. Якщо порушення строків оплати виконаних робіт продовжується понад тридцяти днів, Замовник сплачує додатковий штраф у розмірі 7% від вартості неоплаченої в строк роботи.
Крім того, правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.
Індекс інфляції – це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.
З огляду на вищевикладене, місцевий господарський суд, перевіривши виконаний позивачем розрахунок компенсаційних та штрафних санкцій, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія» 510,71 грн. - інфляційних втрат, 278,35 грн. - 3%річних, 350,00 грн. - пені, 350,00 грн.- штрафу.
Жодних доводів стосовно неправильності проведеного позивачем розрахунку компенсаційних та штрафних санкцій апеляційна скарга не містить.
Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення 700,99 грн пені та 700,99 грн штрафу, суд першої інстанції зменшив їх розмір на 50% (до 350 грн пені та 350 грн штрафу).
Приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Саме таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Згідно з положеннями частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Зі змісту зазначеної норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.
Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.
Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.
Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
При цьому скаржник помилково ототожнює зменшення розміру неустойки зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зменшення судом розміру штрафних санкцій є лише передбаченим законом проявом обмеження відповідальності боржника за наявності відповідних підстав для цього, що жодним чином не суперечить принципам розумності та справедливості.
Таким чином, користуючись правом, наданим вищезазначеними положеннями чинного законодавства, а також зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № № 03/06/19 від 10.06.2019 (зокрема, оплату вартості робіт за актом №03/06/19-1 від 30.08.2019 у сумі 314927,71 грн), з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження того, що прострочення відповідача зумовило понесення позивачем збитків (залучення кредитних коштів зі сплатою відсотків тощо) або істотне погіршення фінансового стану останнього, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зменшено розмір належної до сплати неустойки до 700 грн (350 грн пені та 350 грн штрафу), що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.
Стосовно доводів скаржника про необхідність звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язань, прийнятих ним на підставі укладеного між сторонами договору №ЮЕ02/06/19 від 10.06.2019, апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до місцевого господарського суду не подано жодного належного у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказу на підтвердження відсутності вини останнього у простроченні виконання зобов`язань за договором №ЮЕ02/06/19 від 10.06.2019, зокрема, доказів істотного зменшення обсягу відпуску апелянтом електроенергії, зростання простроченої заборгованості Державного підприємства «Гарантований покупець» перед Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та вжиття скаржником заходів на стягнення відповідної заборгованості у разі її наявності.
Колегія суддів зауважує, що наявний у матеріалах справи звіт «Підсумки роботи ДП «НАЕК «Енергоатом» за 10 місяців 2020 року» не може вважатися належним доказом на підтвердження скрутного фінансового стану підприємства відповідача, оскільки вказаний документ створений безпосередньо самим відповідачем, який є заінтересованою особою, а відображені у вказаному звіті відомості не підтверджуються жодними іншими доказами, зокрема, первинною бухгалтерською документацією або податковою звітністю тощо.
Посилання скаржника на факт перебування ринку електричної енергії України в кризовому стані колегією суддів оцінюються критично, адже за умовами статті 42 Господарського кодексу України підприємництво є самостійною господарською діяльністю, яка здійснюється на власний ризик, відтак сам по собі основний вид господарської діяльності відповідача у вигляді виробництва електроенергії жодним чином не свідчить про наявність правових підстав для звільнення останнього від відповідальності за порушення зобов`язань за вищенаведеним договором підряду.
Безпідставними також є посилання апелянта на указ Президента України №406/2020 від 22.09.2020 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики», оскільки прострочення відповідачем зобов`язань з оплати вартості виконаних робіт, прийнятих за актом №03/12/2019 від27.12.2019, значно раніше, аніж було прийнято зазначений вище указ.
Щодо доводів скаржника про те, що в період дії вищенаведеного договору на території України діяв загальнодержавний карантин, що свідчить про необхідність звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язань за даним договором з підстав наявності форс-мажорних обставин, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Зміст наведеної норми свідчить про те, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того факту, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).
За умовами пунктів 8.1, 8.5 договору № 03/06/19 від 10.06.2019 сторони  звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, якщо невиконання або неналежне виконання даних зобов`язань є наслідком непередбачуваних та непереборних при даних умовах обставин (повінь, пожежа, землетрус та інші стихійні лиха, а також війна чи військові дії, які виникли після укладення договору, рішення (постанови) уряду, які обмежують діяльність учасників договору, страйки або масові заворушення не з вини учасників цього договору (форс-мажор). Дія форс-мажорних обставин підтверджується відповідно до чинного законодавства України.
Частиною другою статті 141  Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Відповідно до частини першої статті 141  Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
При цьому Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнено частину другу статті 141  Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» положенням про віднесення до форс-мажорних обставин карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, не передбачає будь-яких законодавчих змін (виключень/особливостей) щодо підтвердження існування такої обставини.
Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 01.06.2021 у справі №910/9258/20.
Таким чином, виходячи з наведених норм законодавства та умов договору № 03/06/19 від 10.06.2019, колегія суддів наголошує на тому, що єдиним достатнім підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат.
Між тим, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що у матеріалах справи відсутній та відповідачем до суду першої інстанції не подано сертифікату Торгово-промислової палати України або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат на підтвердження визнання загальнодержавного карантину, встановленого з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, форс-мажорною обставиною, яка б зумовила неможливість виконання Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» прийнятих на себе зобов`язань за договором № 03/06/19 від 10.06.2019.
Колегією суддів також враховується, що прострочення відповідачем зобов`язань з оплати вартості виконаних робіт, прийнятих за актом №02/12/2019 від 27.12.2019, почалося ще до запровадження Кабінетом Міністрів України вказаного карантину.
Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2021 у справі №915/157/21 скаржником в апеляційній скарзі не зазначено.
Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд –
П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2021 у справі №  915/157/21 - залишити без змін.
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» - залишити без задоволення.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                      І.Г. Філінюк 

суддя                                                                                                    В.В. Бєляновський 

суддя                                                                                                    К.В. Богатир