ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4745/20          Суддя (судді) суду 1-ї інст.: 
          М.А. Білоноженко

ПОСТАНОВА
Іменем України

18 травня 2021 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Єгорової Н.М., 
          Коротких А.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області     про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ по особовому складу ГУНП в Черкаській області від 03.09.2020 № 299о/с про звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 - начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області зі служби в поліції;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області зі спеціальним званням підполковник поліції - з 03.09.2020;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 03.09.2020 року по день ухвалення судом рішення;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на службі ОСОБА_1 на посаді начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області зі спеціальним званням підполковник поліції з дня ухвалення судом рішення;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 10000,00 гривень моральної шкоди.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване звільнення є протиправним.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно послужного списку позивача, останній згідно наказу №188 о-с від 27.09.2003 проходив службу в органах внутрішніх справ та з 07.11.2015 Національної поліції України (згідно наказу НПУ від 07.11.2015 №67 о/с).
Відповідно до наказу ГУНП в Черкаській області, позивач з 05.08.2019 призначений на посаду начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.
Наказом ГУНП в Черкаській області від 15.05.2020 №1236 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" відповідно до статті 11, 12, 13, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у порушенні вимог п.1, 2 ч. 1 ст. 2, ст. 3, ч.1 ст. 6, ч.5 ст.7, ч.1 ст. 8, ч. 1 ст.12, п.1, 2 ч. 1, ч.3 ст.18, п.1-3, 10 ч. 1 ст. 23, ч. 2, 3 ст.30 Закону України "Про Національну поліцію", ст. 38 та ст.39 Закону України "Про запобігання корупції", п.1-3, 6, 7, 11, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзацами 1, 2, 6-8, 10 ч. 1 1 та абзацами 2 ч.2 розділу ІІ абзаців 1, 2 ч.2 та ч. 3,4 розділу IV, абзацу 2 ч. 4 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, Присяги поліцейського начальника Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області підполковника поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Відповідно до витягу з наказу ГУНП в Черкаській області від 03.09.2020 №229 о/с, позивача - підполковника поліції ОСОБА_1 відповідно до п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з 04.09.2020р.
Не погодившись з таким рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що наказ від 15.05.2020 №1236 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача був чинним станом на 03.09.2020 (дата наказу про звільнення) та залишається чинним та не скасованим станом на дату розгляду даної справи. Тому, оскільки оскаржуваний наказ прийнято відповідачем у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, то підстави для його скасування відсутні.
При цьому, суд вказав, що доводи позивача про те, що відповідач, при винесенні оскаржуваного наказу, діяв протиправно, так як позивач перебував на лікарняному, судом не може бути взято в якості належної підстави для скасування наказу про звільнення, оскільки, як було встановлено в ході розгляду даної справи, вказаний вище листок непрацездатності не було надано позивачем відповідачу, а було надано лише до матеріалів даної справи.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини <...>.
Відповідно до першої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Згідно частини другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначені Дисциплінарним статутом Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).
Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Згідно статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.
Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Відповідно до статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.
Як зазначалося, позивача звільнено зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, накладеного за результатами проведеного відповідачем службового розслідування, у ході якого було встановлено порушення позивачем службової дисципліни.
Так, наказом ГУНП в Черкаській області від 15.05.2020р. №1236 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 у адміністративній справі №580/1954/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Черкаській області від 15.05.2020 №1236 про притягнення начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Проте, у подальшому, за наслідками апеляційного розгляду адміністративної справи №580/1954/20, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2020   рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 скасовано та принято нове, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Таким чином, оскільки наказ від 15.05.2020 №1236 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача був чинним як станом на нас видання спірного наказу про звільнення, так і залишається чинним станом на дату розгляду даної справи, то звільняючи позивача у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення шляхом видання оскаржуваного наказу відповідач діяв правомірно.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ним було подано касаційну скаргу на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2020 у справі №580/1954/20, наведених вище висновків суду не відміняє та не впливає на питання правомірності оскаржуваного наказу.
У свою чергу, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відхилення доводів позивача щодо видання наказу про звільнення у період тимчасової непрацездатності позивача.
Відповідно до частини першої статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.
Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.
Отже, з наведених норм вбачається, що дисциплінарне стягнення може бути застосовано під час тимчасової непрацездатності поліцейського, однак виконується таке стягнення лише після закінчення періоду тимчасової непрацездатності особи.
Наведене правило кореспондується з положеннями частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України, якою закріплено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи листків непрацездатності, позивач у період з 27.02.2020 по 24.09.2020 перебував на лікарняному, що унеможливлює його звільнення у цей період.
Колегія суддів наголошує на тому, що згідно частини четвертої статті 22 Дисциплінарного статуту реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення поліцейського у разі його перебування на лікарняному можлива виключно після прибуття поліцейського до місця проходження служби.
Не зважаючи на викладене, оскаржуваний наказ виданий 03.09.2020, а позивача звільнено 04.09.2020, тобто у період його тимчасової непрацездатності. При цьому, відповідачем  не доведено, а матеріали справи не містять доказів того, що позивач 03-04.09.2020 прибув до місця проходження служби.
Обставини ненадання поліцейським листків непрацездатності за місцем проходження служби не є умовою, яка впливає на можливість звільнення поліцейського до закінчення періоду його тимчасової непрацездатності та до фактичного прибуття до місця проходження служби. Тому, посилання суду першої інстанції на ці обставини є помилковим.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний наказ винесено за наявності на це правових підстав (як реалізація чинного дисциплінарного стягнення), проте передчасно (до прибуття до місця проходження служби після завершення лікарняного). 
Як вказав Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 по справі №823/798/17, у такому випадку порушене право позивача підлягає захисту шляхом зміни дати звільнення після закінчення періоду непрацездатності.
Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.
Таким чином, оскаржуваний наказ підлягає зміні в частині дати звільнення позивача на 24.09.2020.
Посилання на неправомірність розгляду даної справи за правилами спрощеного провадження колегія суддів відхиляє, оскільки спір у даній справи не відноситься до справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження. Характер спірних правовідносин також не дає підстав для висновку про необхідність здійснення розгляду справи саме за правилами загального позовного провадження.
Обставини щодо порядку надіслання та отримання позивачем оскаржуваного наказу, не є такими, що впливають на його правомірність, а тому відхиляються колегією суддів.
Оскільки суд визнає правомірним звільнення позивача, проте змінює виключно дату звільнення, то підстави для задоволення похідних позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відсутні.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов частковому завдоволенню.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.
Змінити наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 03 вересня 2020 року № 299о/с в частині дати звільнення ОСОБА_1 , визначивши датою звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 - начальника Золотоніського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, 25 вересня 2020 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          Н.М. Єгорова

Суддя          А.Ю. Коротких