ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 квітня 2021 року           справа №200/10407/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гаврищук Т.Г., Гайдара А.В., 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Латиш Катерини Олександрівни  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року  у справі  № 200/10407/20-а (головуючий І інстанції Голошивець І.О.)   за позовом    ОСОБА_1   до   Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про   визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                       ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіїїх соціального захисту», враховуючи висновки, викладені в Рішенні Конституційного Суду України №3-р/2020 від 27.02.2020 року, в загальному розмірі 6800 грн;
стягнути з відповідача на користь позивача разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіїїх соціального захисту», враховуючи висновки, викладені в Рішенні Конституційного Суду України №3-р/2020 від 27.02.2020 року, в загальному розмірі 6800 грн;
відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 1621 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2020 рік відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та враховуючи висновки викладені в рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020, в загальному розмірі 6800,00 грн.
Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на користь ОСОБА_1 недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2020 рік відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та враховуючи висновки викладені в рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020, в загальному розмірі 6800,00 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Представник позивача, не погодившись з рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань  відповідача судові витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 1621 грн.
Обґрунтування апеляційної скарги. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано договір про надання правової допомоги від 22.10.2020 № 095/10/20, додаток до договору № 1 до договору про надання правової допомоги від 22.10.2020 та довідку про підтвердження сплати правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 02.11.2020 № 095/10/20.
Відповідно правової позиції, яка викладена в рішенні Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19 адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Видана адвокатом квитанція, довідка або інший документ, складений у довільній формі на підтвердження отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги разом із договором про надання правової допомоги (актами виконаних робіт тощо) є належним доказом для підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Таким чином, суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги, не надаючи оцінку судовому рішенню в частині задоволених позовних вимог, які сторонами не оскаржені. 
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, зазначає наступне.
Оцінка суду.
За приписами  ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.
За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За приписами ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України  розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
За приписами ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).
Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 1621 грн., суд зазначив, що  довідка про підтвердження сплати правової допомоги не містить банківських реквізитів та засвідчена лише адвокатом. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року № 5076-VI “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” (далі - Закон №5076-VI).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, згідно зі статтею 13 Закону № 5076-VI  є  самозайнятою особою.
Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За правилами підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Закон України від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Пункт 1. Розділу 1 Положення "Про форму та зміст розрахункових документів", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 (далі - Положення №13), окреслює, що Положення розроблено відповідно до Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”. Цим Положенням визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг, а також комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами при прийманні готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів, та розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.
Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами визначає Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 (далі - Положення №148).
Підпунктом 10 пункту 3 Положення №148 визначено, що касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі “Схід/Захід Альянс Лімітед” проти України” (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження  № 14-382цс-19).
З вимог статті 134 КАС України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.
Судами встановлено, що позивачем до суду подано заяву про відшкодування судових витрат до судових дебатів, надано договір про надання правової допомоги від 22.10.2020 № 095/10/20, додаток до договору № 1 до договору про надання правової допомоги від 22.10.2020 та довідку про підтвердження сплати правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 03.11.2020 № 095/10/20, з якої вбачається сплата позивачем адвокату грошових коштів у сумі 1621,00 (а.с. 17-18).
У додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 095/10/20 зазначено, що сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги вказаної у Договорі і визначеної Дорученням, у розмірі 1621,00 грн., яка складається з складення та надіслання адвокатського запиту до УСЗН Краматорської міської ради – 608, 00 грн.; підготовка позовної заяви до Донецького окружного адміністративного суду  - 1013, 00 грн. (а.с. 18).
Довідка про підтвердження сплати правової допомоги за Договором про надання правової допомоги № 095/10/20  від 03.11.2020 року свідчить, що  адвокат ОСОБА_2 отримала від Клієнта ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1621, 00 грн. за виконання послуг за Договором про надання правової допомоги № 095/10/20 від 22.10.2020 відповідно Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги від 22.10.2020 (а.с. 18 зв. бік).
Відповідно до положень статті 14 Податкового кодексу України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон № 265/95-ВР, Положення № 13 та Положення № 148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.
Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката, дає підстави для висновку, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.
Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката,  суд доходить до висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Статтею 134 КАС України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.
Таким чином,  суд апеляційної інстанції вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 1621,00 грн., витрачені позивачем, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. 
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону свідчить, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Зазначена позиція узгоджується рішенням Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19.
В постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20 зроблено наступний висновок: “Щодо посилань суду на обов`язковість ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, колегія суддів їх не приймає, оскільки предметом спірних правовідносин є фактичне понесення витрат на правову допомогу та їх відшкодування відповідною стороною у справі. Облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування не є предметом спору”.
За правилами ч. 5 ст. 242 КАС України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, є помилковим висновок суду першої інстанції про  відсутність  підстав для задоволення  вимог позивача про відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 1621 грн.
З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на користь ОСОБА_1  судові витрати на правову професійну правничу допомогу у сумі 1621,00 (одна тисяча шістсот двадцять одна грн.).
За приписами ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись статями  134, 252, 308, 311, п. 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Латиш Катерини Олександрівни  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року  у справі  № 200/10407/20-а – задовольнити. 
Рішення   Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року  у справі  № 200/10407/20-а - скасувати в частині  відмови у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 1621 грн. 
В цій частині прийняти нову постанову.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань  Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (25953617код ЄДРПОУ 25954290) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати  на правничу допомогу в сумі 1621 грн. (одна тисяча шістсот двадцять одна грн.)
В іншій частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року  у справі  № 200/10407/20-а -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 19 квітня 2021 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 19 квітня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                  Т.Г. Гаврищук

                                                                                                               А.В. Гайдар