ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                      Головуючий І інстанції: Котеньов О.Г.
08 червня 2021 р.	Справа № 520/10957/18	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року по справі № 520/10957/18,
В с т а н о в и в:
14.02.2013 року госпітальною військово-лікарською комісією терапевтичного профілю ГВМКЦ «ГВКГ» МО України за розпорядженням начальника 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України № 96 від 23.01.2013 року проведено огляд провідного інженера 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України майора Старовєрова О.М. За результатами огляду 19.02.2013 року ГВЛК прийнято постанову про непридатність ОСОБА_1 до військової служби з виключенням з військового обліку (Свідоцтво про хворобу № 315 від 19.02.2013 року).  
На підставі рапорту про звільнення, поданого 13.03.2013 року майором ОСОБА_1 , наказом першого заступника Міністра оборони України № 33 від 22.03.2013 року провідного інженера 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я). Наказом начальника 4104 Головного військового представництва № 98 від 06.08.2013 року (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 виключено із списків особового складу 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України і направлено для зарахування на військовий облік до Фрунзенського районного військового комісаріату м. Харкова.
Військовозобов`язаний за визначенням, наведеним у п. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», це особа, яка перебуває у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
У розділі 16 «Окремі відмітки» військового квитка серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 . Дарницьким РВК м. Києва внесений запис - «Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку». На підставі ст. 38а гр Ш Положення № 402 довідка 71/2 від 13.08.2014 року. У розділі 18 «Відмітки про постанову на військовий облік та зняття з обліку»  Фрунзенським РВК м. Харкова зроблені записи: «Узято на облік 07.08.2013 року. Знято з обліку 24.10.2013 року». У цьому ж розділі мається запис «Узято на облік 28.08.2014 року за місцем проживання», який не засвідчений печаткою РВК (т. 1, а.с. 32).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2013 року у справі № 820/8037/13-а, що набрало законної сили 28.01.2014 року, відмовлено у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування постанови ЦВЛК МО України від 19.02.2013 року, якою його визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 38 «а», 42 «в», 74 «в» графи ІІІ «Розкладу хвороб», та про направлення на повторний медичний огляд для визначення ступеню придатності до військової служби до ЦВЛК МО України; про визнання незаконними наказів: першого заступника МО України від 22.03.2013 року № 33 та начальника ГВП МО України від 06.08.2013 року № 98 в частині звільнення з військової служби і виключення зі списків особового складу  ГВП МО України; про поновлення у правах військовослужбовця.
02.01.2018 року до Фрунзенського РВК м. Харкова надійшла заява ОСОБА_1 стосовно оформлення документів для прийняття його на військову службу за контрактом на посаду начальника зв`язку штабу бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_2 .
Оскільки під час проведення набору в ЗС України кожній особі, згідно з переліком, наведеним у п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», необхідно пройти військово-лікарську комісію, яка встановлює фізичний стан особи і вирішує, чи придатна ця людина до служби, 24.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Немишлянського (Фрунзенського) районного військового комісаріату м. Харкова із заявою, в якій просив ініціювати заходи щодо проведення його медичного огляду ВЛК для встановлення ступеню придатності до військової служби на цей час, надати йому відповідне направлення та за позитивними результатами (висновками) медичного огляду, взяти його на військовий облік військовозобов`язаного, зарахувати до запасу ЗСУ та ініціювати подальше проведення заходів щодо прийняття на військову службу (т. 1, а.с. 71-72).
Абзацом 11 п. 24 Порядку організації та ведення військового обліку призовників та військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 року № 921, унормовано, що з метою забезпечення персонально-первинного обліку призовників і військовозобов`язаних виконавчі органи сільських, селищних та міських рад здійснюють приймання під розписку від призовників і військовозобов`язаних їх військово-облікових документів для подання до районних (міських) військових комісаріатів для звіряння з картками первинного обліку та оформлення бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та воєнний час (додаток 4);
24.04.2018 року Фрунзенський РВК м. Харкова видав ОСОБА_1 розписку № 1558 за формою Додатку 4 означеного Порядку (т. 1, а.с. 33). 
Листом від 03.05.2018 року за № 3/868 районний військовий комісаріат повідомив ОСОБА_1 про те, що РВК підготовлено направлення на військово-лікарську комісію військової частини НОМЕР_3 (вих. № 3/837 від 27.04.2018 року) (т. 1, а.с. 73, 74).
Листом від 21.05.2018 року № 3/1008 районний військовий комісаріат повідомив ОСОБА_1 про зміст відповіді начальника Військово-лікарської комісії Північного регіону стосовно означеного вище направлення. А саме про те, що Військово-лікарська комісія Північного регіону вважає, що згідно п. 2.4.5, глави 2 розділу І «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом МО України від 14.08.2008 року № 402 (далі – Положення № 402), постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК. Відповідь на питання, викладені в заяві ОСОБА_1 , вже розглянуті судом (постанова Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2013 року по справі № 820/8037/13-а, яка набрала законної сили) (т. 1, а.с. 77).
          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року по справі № 520/10957/18, що набрало законної сили  29.09.2020 року, частково задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 про:
- визнання протиправним та скасування рішення Військово-лікарської комісії Північного регіону, що зазначено у його вих. від 05.05.2018 № 329 щодо начебто відсутності компетенції і підстав для розгляду заяви позивача від 24.04.2018 про перегляд постанови госпітальної військово-лікарської комісії (далі - ГВЛК) від 14.02.2013 № 315 про ступень придатності позивача до військової служби (далі - Заява-1) у порядку, визначеному п. 3.13 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення);
- визнання протиправними дії Військово-лікарської комісії Північного регіону, що зазначені у його вих. від 05.05.2018 № 329 щодо повернення Заяви-1 у порядку, визначеному п. 3.13 розділу II Положення без її розгляду Немишлянському районному військовому комісаріату м. Харкова та зобов`язання Військово-лікарську комісію Північного регіону утриматися від вчинення дій щодо повернення даної заяви без її розгляду;
- встановлення наявність компетенції (повноважень) Військово-лікарської комісії Північного регіону щодо розгляду нею Заяви-1 у порядку, визначеному п. 3.13 розділу II Положення;
- поновлення права позивача на перегляд постанови ГВЛК від 14.02.2013 № 315 про ступень його придатності до військової служби, що встановлено у термін 5 років після звільнення до остаточного вирішення цього питання у порядку п. 3.13 розділу II даного Положення;
- визнання протиправною бездіяльність Військово-лікарської комісії Північного регіону щодо усунення нею від розгляду Заяви-1 у порядку, визначеному п. 3.13 розділу II Положення та зобов`язати Військово-лікарську комісію Північного регіону розглянути Заяву-1;
- визнання протиправною бездіяльність Військово-лікарської комісії Північного регіону щодо усунення нею від розгляду Заяви-1 у порядку, визначеному п. 3.13 розділу II Положення та зобов`язати Військово-лікарську комісію Північного регіону задовольнити Заяву-1;
- стягнення з Військово-лікарської комісії Північного регіону коштів в сумі 2 144 448 грн на відшкодування шкоди, заподіяної позивачу його дискримінацією по відношенню до позивача, яка виявилась у його протиправних рішеннях, діях та бездіяльності;
- стягнення з Військово-лікарської комісії Північного регіону коштів в сумі 536 112 грн на відшкодування шкоди, заподіяної позивачу його протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю;
- визнання протиправним та скасування рішення Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, що зазначено у його вих. від 31.07.2018 № 3423 щодо начебто неможливості вирішення ним без порушення чинного законодавства України питань по суті заяв позивача від 24.07.2018 (далі - Заява-2) та від 26.07.2018 (далі - Заява-3) стосовно перегляду постанови ГВЛК від 14.02.2013 № 315 про ступень придатності позивача до військової служби у порядку, визначеному п. 3.13 розділу II Положення, вжиття заходів щодо поновлення порушених прав позивача Військово-лікарською комісією Північного регіону, яка перебуває у прямому підпорядкуванні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України;
- визнання протиправною бездіяльності Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України щодо нездійснення нею своїх повноважень згідно Положення щодо проведення медичного огляду позивача, здійснення керування Військово-лікарською комісією Північного регіону стосовно забезпечення прав та законних інтересів позивача на перегляд постанови ГВЛК від 14.02.2013 № 315 про ступень його придатності до військової служби у порядку, визначеному п. 3.13 розділу II Положення;
- визнання протиправною бездіяльності Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України щодо неповернення позивачу копії медичної картки стаціонарного хворого (далі - МКСХ) № 4577. яка була надана позивачем до Заяви - 2 на вимогу посадової особи Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України та зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України повернути позивачу копію МКСХ № 4577, що є власністю позивача;
- визнання протиправною бездіяльності Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України щодо ненадання відповіді на заяву позивача від 31.07.2018 щодо забезпечення його порушеного права на перегляд постанови ГВЛК від 14.02.2013 № 315 про ступень придатності позивача до військової служби у порядку, визначеному п. 3.13 розділу II Положення та укладення контракту на військову службу (далі - Заява-4) та про зобов`язання Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України розглянути Заяву-4;
- поновлення права позивача на перегляд постанови ГВЛК від 14.02.2013 № 315 про ступень його придатності до військової служби, що встановлено у термін 5 років після звільнення до остаточного вирішення цього питання у порядку п. 3.13 розділу II даного Положення;
- стягнення з Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України коштів в сумі 2 144 448 грн на відшкодування шкоди, заподіяної позивачу його дискримінацією по відношенню до позивача, яка виявилась у його протиправних рішеннях, діях та бездіяльності;
- стягнення з Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України коштів в сумі 536 112 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної позивачу його протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю;
- визнання протиправною бездіяльності Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова, що зазначена у його вих. від 21.05.2018 № 3/1008 щодо невиконання ним законних дій по забезпеченню прав та законних інтересів позивача щодо перегляду постанови ГВЛК від 14.02.2013 № 315 про ступень придатності позивача до військової служби у порядку, визначеному п. 3.13 розділу II Положення та зобов`язання Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова невідкладно направити Військово-лікарській комісії Північного регіону для розгляду Заяву-1;
- поновлення права позивача на перегляд постанови ГВЛК від 14.02.2013 № 315 про ступень його придатності до військової служби, що встановлено у термін 5 років після звільнення у порядку, визначеному п. 3.13 розділу II Положення до остаточного вирішення цього питання;
- стягнення з Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова коштів в сумі 2 144 448 грн на відшкодування шкоди, заподіяної позивачу його дискримінацією по відношенню до позивача, яка виявилась у протиправних рішеннях, діях та бездіяльності Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова;
- стягнення з Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова коштів в сумі 536 112 грн на відшкодування шкоди, заподіяної позивачу його протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю;
- визнання протиправною бездіяльності Головного військово-медичного управління Збройних Сил України щодо відмови ним у реєстрації телефонного звернення позивача від 26.06.2018 та зобов`язати Головне військово-медичного управління Збройних Сил України його зареєструвати це звернення та надати на нього відповідь;
- стягнення з Головного військово-медичного управління Збройних Сил України коштів в сумі 536 112 грн на відшкодування шкоди, заподіяної позивачу його протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю.
          Так, судовим рішенням визнані протиправними дії відповідача Військово-лікарської комісії Північного регіону щодо повернення заяви позивача від 24.04.2018 року у порядку, визначеному п. 3.13 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення).
          Відповідача – 12 регіональну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України (правонаступника Військово-лікарської комісії Північного регіону) зобов`язано вчинити дії, передбачені п. 3.13 розділу П Положення, щодо розгляду заяви позивача від 24.04.2018 року, з урахуванням висновків суду.
          В задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 в іншій частині судом відмовлено.
В обґрунтування прийнятого рішення судом, окрім іншого зазначено, що проходження медичного огляду у розумінні пункту 3.13 глави 3 розділу ІІ Положення є одним із етапів перегляду постанови ЦВЛК, та не є тотожним поняттю перегляду такої постанови, що не суперечить приписам п. 2.4.5 глави 2 розділу І Положення. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій Військово-лікарської комісії Північного регіону, що зазначені у його вих. від 05.05.2018 року № 329 щодо повернення заяви від 24.04.2018 року у порядку, визначеному п. 3.13 розділу II Положення без її розгляду Немишлянському районному військовому комісаріату м. Харкова.
З огляду на викладене Європейськимй суд з прав людини у п. 145 рішення від 15.11.1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54), з метою захисту порушеного права позивача у межах спірних правовідносин суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог ОСОБА_1 та зобов`язання 12 регіональну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України вчинити дії, передбачені п. 3.13 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, щодо розгляду заяви ОСОБА_1  від 24.04.2018 року, з урахуванням висновків суду. Судом зазначено, що вчинення такий дій відповідачем сприятиме усуненню порушень, допущених в межах спірних правовідносин та є достатнім способом захисту порушеного права позивача, у зв`язку з чим суд не вбачає правових підстав для задоволення інших позовних вимог, звернутих до цього відповідача. Щодо позовних вимог, звернутих до Немишлянського РВК, судом встановлено дотримання ним вимог п. 3.13 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Копія судового рішення отримана відповідачем 12 регіональною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України 16.03.2020 року (т. 10, а.с. 219). Рішення Харківського окружного адміністративного суду від  11.03.2020 року по справі № 520/10957/18 цим відповідачем в апеляційному порядку не оскаржено.
04.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд:
- ухвалити рішення щодо кожної позовної вимоги, зазначеній у позові до усіх відповідачів, що не були ухвалені в рішенні;
- зазначити усі докази, які досліджував суд і яки були відхилені судом, та мотиви їх відхилення;
- навести мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову;
- зазначити чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку;
- навести норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;
- зазначити норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування;
- навести мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, частково відмовляючи у позові (задовольнивши позов частково), дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України;
- навести висновок суду про задоволення позову частково щодо кожної із заявлених вимог;
- навести розподіл судових витрат;
- зазначити порядок і строк виконання Рішення;
- щодо порядку виконання Рішення, з урахуванням встановлення судом фактів протиправних дій, рішень та бездіяльності відповідача-1, встановити такий порядок його виконання: Відповідач-3 направляє до відповідача-1 заяву позивача від 24.04.2018 разом із його направленням від 27.04.2018 № 3/837 - у відповідності до п. 3.13 розділу ІІ Положення, з негайним письмовим повідомленням позивача про це відповідно до вимог його заяви від 24.04.2018; Відповідач-1 після отримання заяви від 24.04.2018 та направлення від 27.04.2018 №3/837, негайно, відповідно до вимог заяви позивача від 24.04.2018, письмово повідомляє про отримання ним даної заяви, узгодження зазначеного направлення на передачу його до госпітальної ВЛК, та можливість проходження позивачем медичного огляду із зазначенням певних посадових осіб, до яких позивач має звернутись, їх місце знаходження (найменування будівель, номери кабінетів, кімнат, розпорядок роботи, засоби зв`язку, інші необхідні відомості, які зумовлюють можливість проходження позивачем даного медичного огляду);
- щодо строку виконання Рішення, з урахуванням встановлення судом фактів протиправних дій, рішень та бездіяльності відповаідача-1,  встановити невідкладний строк виконання Рішення для відповідача-1 та відповідача-3 (негайно), з негайним письмовим повідомленням позивача про виконані в порядку п. 3.13 розділу ІІ Положення і відповідно до його заяви від 24.04.2018. Строк виконання самого медичного огляду позивача встановити не більше 15 днів з дня його початку - з метою унеможливлення можливих зволікань відповідача-3 вчиняти штучні перешкоди по затягуванню виконання рішення.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
           08.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року по справі № 520/10957/18, якою просить встановити судовий контроль за виконання судового рішення, шляхом зобов`язання суб`єктів владних повноважень: відповідача – 1 – 12 регіональну військово-лікарську комісію МОУ Країни та відповідача – 2 – Немишлянській РВК м. Харкова – подати звіти про виконання судового рішення у справі № 520/10957/18 від 11.03.2020 року, встановивши відповідний строк для цього – 7 робочих днів.
          Своє прохання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі ОСОБА_1 , окрім іншого, мотивує тим, що у даному рішенні ХОАС не передбачено дій Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова щодо надсилання або передачі в інший спосіб його заяви від 24.04.2018 року про перегляд постанови госпітальної ВЛК від 14.02.2013 року № 315 до 12 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України саме для можливості виконання судового рішення - вчинення дій, передбачені п. 3.13 розділу П Положення, щодо розгляду від 24.04.2018 року, з урахуванням висновків суду. Станом на момент подання заяви, 12 регіональна військово-лікарська комісія МО України не вчинила жодних дій, передбачених п. 3.13 розділу П Положення № 402, щодо розгляду його заяви від 24.04.2018 року, з урахуванням висновків суду.
          Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 року в задоволені заяви ОСОБА_1 відмовлено.
          Судове рішення вмотивовано тим, що судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративних справах встановлюється судом при вирішенні спору по суті. Заява про встановлення судового контролю під час розгляду справи позивачем не подавалася.
          Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач вважає висновок суду хибним, оскільки, на думку ОСОБА_1 , такий висновок не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права (права на судовий захист, на справедливий суд, на судовий контроль тощо) та з порушенням норм процесуального права (не з`ясовані фактичні обставини справи, що встановлено ст.ст. 3, 9 КАС України, без дотримання, визначених ст. 382 КАС України етапів процедури встановлення судового контролю. ОСОБА_1 вважає, що судом безпідставно відмовлено у задоволені його заяви, оскільки ст. 382 КАС України не передбачає такої відмови.
          Крім того, ОСОБА_1 вказує, що судове рішення не відповідає приписам п. 3 ч. 1 ст. 248 КАС України Також скаржник відмічає, що під час розгляду справи ним тричі заявлялися обґрунтовані відводи головуючому по справі судді ОСОБА_2 .
          У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 12 регіональна військово-лікарська комісія просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, посилаючись на те, що скаржник не навів обґрунтувань та не надав доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення (т. 15, а.с. 12). 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 командування Медичних Сил ЗСУ просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, посилаючись на те, що скаржник не навів обґрунтувань та не надав доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення (т. 15, а.с. 30). 
Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України 15.05.2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи – підприємця.
Частиною 3 ст. 10 цього Закону унормовано, якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.
          Статтею 2 розділу П Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 30.03.2021 року № 1357-1Х «По внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та введенні військового обліку», що набрав чинності 23.04.2021 року) встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються на базі діючих військових комісаріатів шляхом їх перетворення протягом двох місяців з дня набрання чинності цим Законом; територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є правонаступниками військових комісаріатів, на базі яких вони утворюються.
Відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу України припинення юридичної особи здійснюється шляхом її реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. 
Як убачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 15, а.с. ХХ), за ідентифікаційним кодом юридичної особи 09877762 в Реєстрі обліковується Фрунзенський районний військовий комісаріат м. Харкова, в розділі «Відомості по керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи,..» – ОСОБА_3 (керівник).
За ненаданням даних, які б безспірно посвідчували можливість застосування ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», колегія суддів не враховує клопотання Немишлянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (код ЄДРПОУ 09877762) про здійснення процесуального правонаступництва (ст. 52 КАС України) та не приймає до уваги відзив Немишлянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на апеляційну скаргу ОСОБА_4 .
Правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_5 ) районний військовий комісаріат м. Харкова не скористався, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.  
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308). 
Частиною 1 ст. 78 КАС України унормовано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України слід змінити з підстав та мотивів його прийняття, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Частиною восьмою ст. 382 КАС України передбачено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.
Окремо слід вказати, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, а отже наділений правом, а не закріпленим обов`язком, під час прийняття рішення у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а у разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладанням штрафу.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.
Аналогічна правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові від 31.07.2018 року по справі № 235/7638/16-а (адміністративне провадження № К/9901/43354/18) та в ухвалі від 23.04.2019 року у справі № 805/516/18-а. Колегія суддів також звертає увагу на на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в ухвалі від 20.06.2018 року у справі № 800/592/17, а саме, що клопотання про встановлення судового контролю може бути подано й задоволено судом вже після ухвалення рішення у справі.
Отже, позивача не позбавлено можливості звернутися із клопотанням про встановлення судового контролю після прийняття судом рішення у справі, у разі існування ризику його не виконання.
Враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно підстав відмови у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 520/10957/18,  а саме, - така заява подана позивачем після ухвалення судового рішення у справі.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року, виконання судового рішення є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
В адміністративному судочинстві існують два механізми спонукання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, все ж таки виконати судове рішення:
1) судовий контроль за виконанням рішень в адміністративних справах (ст. 382 КАС України);
2) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).
Аналіз положень КАС України також дає підстави відокремити ще такий процесуальний засіб, за допомогою якого адміністративний суд забезпечує належне виконання судового рішення, яке набрало законної сили, як роз`яснення судового рішення (ст. 254).
Колегія суддів зазначає, що в судовій практиці сформувалася стала правова позиція, відповідно до якої необхідність у такому роз`ясненні зумовлена:
– нечіткістю судового рішення за змістом або коли воно є незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, які будуть здійснювати його виконання;
– роз`яснено може бути рішення суду, якщо без такого роз`яснення його реалізація є ускладнена, оскільки спостерігається значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.
Тобто роз`яснення рішення суду, це засіб виправлення формальних недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта, викладення рішення суду у більш ясній та зрозумілій формі. При цьому конкретного та вичерпного переліку критеріїв для визнання рішення незрозумілим процесуальний закон не визначає, але з його змісту слідує, що обґрунтування щодо незрозумілості має навести особа, яка звертається із заявою про роз`яснення судового рішення.
Приходячи до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 520/10957/18, з урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів зазначає, що у цій справі позивач у порядку ст. 383 КАС України, для повного захисту порушених прав повинен був звернутися до суду для визнання бездіяльності відповідача 12 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, яка може полягати у не вчиненні відповідачем певних дій, спрямованих на відновлення його порушених прав, презюмірованих судовим рішенням.
Стосовно наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення, визначених п. 2 ч. 3 ст. 317 КАС України (порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо, зокрема, в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою), про які зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , слід зазначити, що матеріали справи № 520/10957/18, а саме: т. 14, а.с. 61-78, посвідчують ту обставину, що відводи судді Харківського окружного адміністративного суду Котеньову О.Г. учасниками справи не заявлялися.
Питання обґрунтованості, заявлених позивачем ОСОБА_1 відводів судді Котеньову О.Г. 30.12.2019 року, 12.02.2020 року (двічі), 17.02,2020 року (двічі), і, відповідно, питання необхідності застосування положень п. 2 ч. 3 ст. 317 КАС України вирішено судом апеляційної інстанції 29.09.2020 року за наслідками розгляду та вирішення справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року.
Колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_1 від 14.12.2020 року про відвід судді Котеньову О.Г.
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 підстав для скасування судового рішення, встановлених ст. 317 КАС України, не містять.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За наслідками розгляду апеляційної  скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).
Оскільки висновок суду першої інстанції щодо підстав для прийняття рішення про відмову в задоволені заяви ОСОБА_1 не підлягає застосуванню, колегія суддів з урахуванням положень ч. 1 та ч. 2 ст. 308, п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 317 КАС України приходить до висновку про необхідність зміни судового рішення з підстав та мотивів його прийняття, тобто зміни мотивувальної частини судового рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58), - принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного   адміністративного суду від 11 лютого 2021 року змінити з підстав та мотивів її прийняття. 
          Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	
          Постанова у повному обсязі виготовлена і підписана 18 червня 2021 року.