ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року	Львів	Справа № 300/3565/20 пров. № А/857/6118/21	

  Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                         Кухтея Р.В., Онишкевича Т.В.,
 розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові  апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 11 лютого 2021 року (рішення ухвалене в м. Івано-Франківськ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом під головуванням судді Панікара І.В., дата складення повного тексту рішення - не зазначена)  у справі № 300/3565/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, суд-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 ЧАСТИНА
ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі – відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій.
Рішенням  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 11 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій – задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  щодо не зарахування ОСОБА_1  до страхового стажу та заробітної плати періоду роботи з 27.04.2009 року по 14.12.2009 року у Державному унітарному підприємстві м. Москва “Об`єднаний центр “Московський будинок книги”.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1  з урахуванням до страхового стажу та заробітної плати періоду роботи з 27.04.2009 року по 14.12.2009 року у Державному унітарному підприємстві м. Москва “Об`єднаний центр “Московський будинок книги”, починаючи з 21.04.2020 року на підставі довідки про доходи за 2009 рік № 1 від 03.08.2010 року в ІФНС № 7748.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ 20551088) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )  сплачений ним судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.  
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні вимог відмовити повністю. На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що позивачу з 21.04.2020 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. При призначенні пенсії до її страхового стажу не враховано період роботи з 27.04.2009 року по 14.12.2009 року у Державному унітарному підприємстві м. Москва “Об`єднаний центр “Московський будинок книги” так, як ОСОБА_1 не підтверджена сплата страхових внесків за даний період. Відповідач зазначає, що зарахування до страхового стажу з 01.01.2004 року періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, у тому числі періодів роботи, що дає право на  призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких провадилася трудова діяльність. Сплата страхових внесків є основною ознакою страхового стажу.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.
У зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції, копії ухвал суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду скеровано за допомогою електронних засобів зв`язку на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.
Позивач також повідомлений шляхом надіслання копій ухвал суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду засобами поштового зв`язку, про що в матеріалах справи є відповідні докази, зокрема відстеження про вручення рекомендованого відправлення позивачу.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1  звернулася до відповідача із заявою та доданими документами про призначення їй пенсії.  З 21.04.2020 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
25.09.2020 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про отримання інформації щодо призначення пенсії (а.с.21).
За результатом розгляду заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, листом від 19.10.2020 року, повідомило, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 було враховано наступні періоди: з 01.09.1975 року по 20.07.1977 року – навчання у Львівському ПТУ; з 06.08.1979 року по 12.12.1979 року – робота в Роздольському ВРП; з 31.01.1980 року по 27.06.1980 року – робота на Львівському електро-ламповому заводі; з 08.07.1980 року по 08.09.1980 року – робота у ВО “Хлорвініл”; з 30.10.1980 року по 30.09.2002 року – робота в ЖКГ Калуського міськвиконкому; з 01.10.2002 року по 16.12.2008 року – робота в КП ЖЕО № 3; з 19.10.2009 року по 01.03.2010 року – отримання допомоги по безробіттю; з 15.02.2017 року по 11.05.2018 року – робота у підприємця Максимюка; з 28.05.2018 року по 16.05.2019 року – отримання допомоги по безробіттю; з 30.10.2019 року по 08.04.2020 року – робота в КП “Водотеплосервіс”. Після проведеного перерахунку, страховий стаж ОСОБА_1 становить 36 років, коефіцієнт страхового стажу – 0,36000 (а.с.22).
В подальшому, ОСОБА_1 звернулася до Калуського сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про надання роздруківки її страхового стажу.
Відповідач надав позивачу розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 та розрахунок заробітної плати (а.с.23-26). Зі змісту вказаних розрахунків позивачу стало відомо, що призначенні їй пенсії з 21.04.2020 року відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача та заробітної плати період роботи з 27.04.2009 року по 14.12.2009 року у Державному унітарному підприємстві м. Москва “Об`єднаний центр “Московський будинок книги”.
Вважаючи неправомірною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача та заробітної плати періоду роботи з 27.04.2009 року по 14.12.2009 року у Державному унітарному підприємстві м. Москва “Об`єднаний центр “Московський будинок книги”, ОСОБА_1 звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ          
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно записів трудової книжки позивач у спірний період здійснював свою трудову діяльність в Державному унітарному підприємстві м. Москва “Об`єднаний центр “Московський будинок книги”. Аналізуючи  норми національного законодавства щодо сплати страхового / єдиного внеску, суд дійшов висновку, що  несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно положень частини 1 статті 4 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України “Про недержавне пенсійне забезпечення”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Частиною 1 статті 24 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
При цьому, згідно з частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За приписами статті 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 та  трудового договору за №268/2009/МДК від 24.04.2009 року, укладеного між Державним унітарним підприємством м. Москва “Об`єднаний центр “Московський будинок книги” (Роботодавець) та ОСОБА_1 (Робітник) (а.с.13), позивач 27.04.2009 року прийнята на роботу в Державне унітарне підприємство м. Москва “Об`єднаний центр “Московський будинок книги”, звідки 14.12.2009 року була звільнена (зворотній бік а.с.12).
Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржений період. Тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.
Натомість відповідач в обґрунтування правомірності неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 27.04.2009 року по 14.12.2009 року у Державному унітарному підприємстві м. Москва “Об`єднаний центр “Московський будинок книги” вказує на підставу такого неврахування – відсутність  документів про сплату роботодавцем страхових внесків за вказаний період. 
Надаючи правову оцінку вказаним доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року передбачено, що працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Статтею 7 даної Угоди встановлено, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 року, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
З вищенаведених норм міжнародних угод, вбачається, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Натомість, з матеріалів справи слідує, що підставою для відмови в урахуванні вказаного періоду роботи  до трудового стажу позивача для обрахунку та призначення пенсії  слугували доводи відповідача побудовані на приписах національного законодавства,  відносно яких відповідач дійшов висновку,  що право на призначення пенсії та врахування стажу і заробітної  сплати за періоди роботи на території Російської Федерації може бути реалізовано позивачем лише за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) із доходів позивача.
         Колегія суддів вважає такі висновками відповідача передчасними, позаяк з приведених міжнародних угод слідує, що обчислення стажу роботи позивача на Державному унітарному підприємстві м. Москва “Об`єднаний центр “Московський будинок книги” з 27.04.2009 року по 14.12.2009 року на території Російської Федерації має здійснюватися згідно із законодавством сторони, на території якої відбулася трудова діяльність і набутий на її території стаж.
          Як наслідок предметом дослідження обставин з приводу можливості зарахування вказаного трудового стажу до періоду, який враховується при призначені пенсії  повинно бути відповідне законодавство Російської Федерації.
          Проте, відповідач на вказані положення міжнародних угод не зважив і натомість щоб з`ясувати  та проаналізувати  положення  законодавства Російської Федерації на території якої відбулася трудова діяльність позивача на предмет порядку зарахування такого стажу роботи до періоду, який враховується для призначення пенсій на цій території, відповідач аналізував положення національного законодавства України (Закон «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 та Закон «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464, умови яких передбачать зарахування до стажу, який дає право на призначення пенсії виключно за умови сплати страхових внесків). Проте, наявність таких застережень за нормами національного законодавства  України не вказує  обов`язкову на наявність таких же норм та застережень у законодавстві Російської Федерації.
          Як наслідок, бездіяльність відповідача  щодо не зарахування вказаного періоду роботи позивача на території Російської Федерації з 27.04.2009 року по 14.12.2009 року до стажу, що дає право на призначення пенсії  обґрунтована нормами  національного законодавства України є протиправною, адже таке неврахування здійснено без   фактичного аналізу перелічених міжнародних угод та законодавства Російської Федерації з вказаного питання.
          При прийнятті судового рішення, суд першої інстанції також на  приведені обставини не зважив, як наслідок прийшов до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у спосіб який просив позивач. 
          За наведених положень законодавства та фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції, як такого що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
          Поряд із зазначеним колегією суддів враховано, що відповідно до пункту 4.3 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого  Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846,  за  результатами розгляду заяви та поданих документів осіб, які звернулися за призначенням або перерахунком пенсії, відповідач зобов`язаний був прийняти відповідне рішення, про яке інформувати позивача. 
          Натомість, отримавши від позивача  заяву та відповідні документи на призначення пенсії з урахуванням серед іншого і трудової діяльності вказаної особи за період 27.04.2009 року по 14.12.2009 року у Державному унітарному підприємстві м. Москва “Об`єднаний центр “Московський будинок книги” відповідач  відповідного рішення за результатом розгляду вказаних документів, щодо зазначеного періоду не прийняв  та не дав належної оцінки  обставинам щодо можливості зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії. 
          За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не забезпечив належного розгляду зазначеного питання у спосіб визначений приведеними нормативно-правовими актами. 
          При цьому, судом враховано що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (п.1 ч.2 КАС України). Як наслідок,  суд при виконанні своїх повноважень  не вправі  присвоювати не притаманні йому функції шляхом виконання повноважень належних до компетенції іншого суб`єкта та давати замість нього правову оцінку обставинам, які не були предметом його фактичного дослідження.
          Водночас враховуючи положення ст. 9 КАС України та  з метою  ефективного захисту прав та інтересів позивача у сфері публічно правових відносин від порушень з боку відповідача,  суд приходить до висновку про наявність підстав для виходу за межі  позовних вимог, заявлених позивачем та задоволення позову у спосіб :
          -  визнання протиправною бездіяльності відповідача  щодо не розгляду в установленому порядку питання  та не прийняття відповідного рішення на предмет зарахування  періоду роботи позивача на території Російської Федерації з 27.04.2009 року по 14.12.2009 року до  стажу, що дає право на призначення пенсії  з  урахуванням положень:  Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року; Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 року; Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15 квітня 1994 року; та законодавства Російської Федерації  з вказаного питання;
          - зобов`язання відповідача  невідкладно розглянути питання щодо зарахування стажу роботи позивача   у Державному унітарному підприємстві м. Москва “Об`єднаний центр “Московський будинок книги” за період з 27.04.2009 року по 14.12.2009 року у відповідності до положень: Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року; Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 року; Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15 квітня 1994 року; та законодавства Російської Федерації на предмет порядку  зарахування  стажу роботи  на вказаній території, як такого що дає право на призначення пенсії, за результатами розгляду якого  прийняти відповідне рішення, про що в установленому порядку повідомити позивача.
          Враховуючи положення ст. 139 КАС України та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог у спосіб визначений судом, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття судового рішення про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача   судового збору  у розмірі 420,40 грн.  
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,                                    
                                                      П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  задовольнити частково.
Рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 11 лютого 2021 року у справі № 300/3565/20 скасувати.
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги позивача задовольнити частково у спосіб визначений судом.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  щодо не розгляду в установленому порядку питання  та не прийняття відповідного рішення на предмет зарахування  періоду роботи ОСОБА_1 на території Російської Федерації у період з 27.04.2009 року по 14.12.2009 року до  стажу що дає право на призначення пенсії  з  урахуванням положень:  Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року; Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 року; Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15 квітня 1994 року; та законодавства Російської Федерації з вказаного питання;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С.Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ 20551088)  невідкладно розглянути питання та прийняти відповідне рішення  щодо можливості зарахування стажу роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у Державному унітарному підприємстві м. Москва “Об`єднаний центр “Московський будинок книги” за період з 27.04.2009 року по 14.12.2009 року для обрахунку та призначення пенсії з урахуванням  положень: 
- Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року; 
- Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 року; 
- Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15 квітня 1994 року; 
- законодавства Російської Федерації на предмет порядку  зарахування  стажу роботи  на вказаній території, як такого що дає право на призначення пенсії, про що в установленому порядку  повідомити ОСОБА_1 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ 20551088) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )  сплачений ним судовий збір в розмірі 420 гривень 40 коп.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 26 травня 2021 року.