Дата документу 12.04.2021 Справа № 328/1529/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 328/1529/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Курдюкова В.М.
№ 22-ц/807/720/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ

В липні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 02.02.2002 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 02.02.2002 року, серія НОМЕР_1 .
10.12.2003 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 10.12.2003 року, серія НОМЕР_2 .
Від шлюбу у позивача з відповідачем народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 09.07.2002 року, серія НОМЕР_3 . На теперішній час син позивача є повнолітнім, навчається на першому курсі теплоенергетичного факультету КПІ ім. Ігоря Сікорського денної форми навчання за держзамовленням, що підтверджується довідкою №223 від 01.07.2020 року.
Син позивача навчається на денній формі навчання за рахунок коштів державного бюджету та не отримує стипендію, він не має змоги працювати та отримувати будь-які доходи. 
Крім того, у зв`язку з навчанням, щороку необхідно нести витрати за проживання в гуртожитку, які, станом на день звернення з даною позовною заявою становлять в сумі 5939,08 гривень, що підтверджується копіями квитанцій від 29.08.2019 р., 27.10.2019 р., 27.11.2019 р., 09.12.2019 р., 03.02.2020 р., 28.02.2020 р., 07.04.2020 р., 30.04.2020 р., 11.06.2020 р., 02.07.2020 р. та угодою №466 на проживання в гуртожитку від 29.08.2019 р.
Усі витрати пов`язані з навчанням на даний час сплачує позивач, оскільки у добровільному порядку відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу.
Позивач самостійними зусиллями та коштами, не може забезпечити сина всім необхідним для нормального навчання: одягом, продуктами харчування, канцелярськими речами та іншим. Нести всі витрати, пов`язані з навчанням сина дуже складно.
Таким чином, приймаючи до уваги інтереси їхнього спільного сина, позивач вважає, що аліменти на час навчання їхнього сина необхідно стягнути у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення сином 23 років.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину, від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на навчання у розмірі 300 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 28.07.2020 року та до закінчення сином навчання, але не довше ніж ОСОБА_3 23-х років.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , яким просить стягнути з ОСОБА_2 , на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину, від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції виходив з того, що син позивача навчається на денній формі навчання за рахунок коштів державного бюджету та не отримує стипендію, він не має змоги працювати та отримувати будь-які доходи. 

Як зазначала позивач, у зв`язку з навчанням, щороку необхідно нести витрати за проживання в гуртожитку, які, станом на день звернення з даною позовною заявою становлять в сумі 5939,08 гривень, що підтверджується копіями квитанцій від 29.08.2019 р., 27.10.2019 р., 27.11.2019 р., 09.12.2019 р., 03.02.2020 р., 28.02.2020 р., 07.04.2020 р., 30.04.2020 р., 11.06.2020 р., 02.07.2020 р. та угодою №466 на проживання в гуртожитку від 29.08.2019 р.
Також необхідно витрачати чималі кошти на проїзд, придбання навчального приладдя, одягу, харчування тощо.

Усі витрати пов`язані з навчанням на даний час сплачує позивач, оскільки у добровільному порядку відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, суд першої інстанції зробив висновок, що позивач несе витрати пов`язані з навчанням, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу та зобов`язаний, відповідно до ст. 199 СК України.

Позивач просила стягнути на її користь аліменти у ј частці від доходів відповідача.

За ст. 184 СК визначення способу стягнення аліментів залежить від заяви їх одержувача.
Самостійно визначаючи спосіб стягнення аліментів суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства.

За ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За таких обставин, суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів на повнолітню дитину, мав зробити це в межах заявленого позову з урахуванням бажання позивачки щодо обраного нею способу стягнення.

Відтак оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявленого позову.

Стягнення аліментів на повнолітню дитину в розмірі не меншому ніж половина прожиткового мінімуму повнолітньою працездатної людини, про яке просила позивач, не передбачене жодним законом.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). 

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. 

Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

Згідно зі статтею 200 СК при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, тощо.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що повнолітній син навчається, має потребу у оплаті гуртожитку та несе витрати на проїзд, придбання приладдя, одяг, харчування тощо.

Разом з тим, жодними доказами не підтверджено розмір цих витрат, крім витрат на оплату гуртожитку.

Також не надано відомостей про те, що син не отримує стипендію, не надано відомостей про власні доходи тощо.

Разом з тим, відповідачем надане свідоцтво про народження, з якого вбачається. що він має ще неповнолітню дитину та посилається на необхідність витрачати кошти на її утримання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач має ще заборгованість зі сплати аліментів на користь позивачки.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Враховуючи бажання позивача отримувати аліменти у частці від заробітку відповідача, та враховуючи надані сторонами відомості про майновий стан, враховуючи, що дитина, яка продовжує навчання, безсумнівно потребує принаймні мінімальних витрат на власне утримання, судова колегія вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 рокупо цій справі скасувати в частині визначення способу та розміру стягнення аліментів та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у зв`язку з навчанням у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 28.07.2020 року та до закінчення сином навчання, але не довше ніж за досягнення ОСОБА_3 23-х років.

В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Повний текст постанови складено 12 квітня 2021 року.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               О.З. Поляков