ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1455/19  Номер провадження 22-ц/814/971/21	Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 22 січня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 13:16:23 року по 13:25:00 року, дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання дій АТ «Полтаваоблененрго» неправомірними, скасування акту порушення правил користування електричною енергією № 00005452 від 10.11.2016 року та відновлення становища, яке існувало до порушення, третя особа – ОСОБА_2 .
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, просила:
визнати незаконними дії посадових осіб АТ «Полтаваобленерго» Яковенко О.П., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 під час перевірки 10.11.2016 року будинку АДРЕСА_1 ;
скасувати Акт про порушення Правил користування електричною енергією № 00005452 від 10.11.2016 року та протокол засідання комісії з розгляду Актів про порушення Правил користування електричною енергією для населення Полтавської філії № 96 від 30.11.2016 року;
визнати дії посадових осіб АТ «Полтаваобленерго» в частині відключення від електричної мережі квартири АДРЕСА_2 та зобов`язати АТ «Полтаваобленерго» відновити становище, яке існувало до порушення - під`єднати до електричної мережі квартиру АДРЕСА_2 .
В обґрунтування позову посилалась на те, що під час перевірки представниками відповідача її помешкання вона не була присутня і її не повідомляли про перевірку, чим порушили її права як власника. Лист АТ «Полтаваобленерго» надіслано на ім`я матері, хоча з 2012 року будинок АДРЕСА_1 належить позивачу. 
Вказувала, що в акті зазначена особа, яка померла у 1988 році.
Звертала увагу, що обидві квартири у будинку належать їй, отже не може бути незаконного підключення, яке зазначене в акті, оскільки з однієї квартири був підключений подовжувач до іншої. На письмові звернення позивача відповідач не звертає уваги. Засідання комісії відбулось через 20 днів після складання акту.
Відключення від енергопостачання працівниками підприємства відбулось також в робочий день і без попередження, шляхом самовільного проникнення на подвір`я будинку, належного позивачу.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 22 січня 2021року відмовлено в задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно наведені обставини і доводи, викладені в позовній заяві, та стверджується, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин норми ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» і Правила роздрібного ринку електричної енергії у частині оцінки проведення технічної перевірки і складання акту про порушення від 10 листопада 2016 року, тоді як ці відносини врегульовані Правилами користування електричною енергією, що діяли за станом на час проведення перевірки.
Суд всупереч фактичним обставинам застосував правила преюдиції до спірних правовідносин, пославшись на постанову Полтавського апеляційного суду в іншій справі, учасником якої позивач не була.
Суд не дав належної оцінки очевидним порушенням, допущеним при розгляді акту від 10 листопада 2016 року, та не звернув уваги на відсутність належних доказів, якими би підтверджувався сам факт порушення правил користування електричною енергією. 

У відзиві АТ «Полтаваобленерго» навело свої заперечення на доводи апеляційної скарги і просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
У відзиві звертається увага, що суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини на час їх виникнення, зокрема на час відключення енергопостачання будинку позивача (червень 2019 року) діяли як ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», так і Правила роздрібного ринку електричної енергії, а на час складання акту про порушення від 10 листопада 2016 року і протоколу комісії з розгляду актів про порушення від 30 листопада 2016 року були чинними Правила користування електричною енергією (втратили чинність 25 червня 2018 року).
Стверджується, що відповідач маніпулює обставинами, оскільки замовчує, що відповідно до п.3.2 договору про користування електричною енергією від 13 лютого 2012 року саме споживач – мати позивачки, мала повідомити енергопостачальника, тобто АТ «Полтаваобленерго» про припинення користування електроенергією, але цей обов`язок ні ОСОБА_2 (мати позивача), ні позивач не виконали, укладаючи договір дарування частини будинку, у зв`язку з чим судовим рішенням, яке набрало законної сили, саме з ОСОБА_2 стягнуті збитки за порушення, зафіксовані в акті від 10 листопада 2016 року як з фактичного споживача електроенергії. 

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених ст.255 ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, 24.08.1985 року ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу, укладеного між нею та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , придбала у власність 3/5 частини будинку з частиною надвірних будівель в АДРЕСА_1 . 
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.06.1989 року ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_8 1/5 частину будинку та надвірних будівель в АДРЕСА_1 .
13 лютого 2012 року між АТ «Полтаваобленерго» та ОСОБА_2 укладено договір про користування електричною енергією № 04200068-8, згідно п.1.1 якого предметом цього договору було постачання електричної енергії до житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.26 - 29).
Як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 24 квітня 2012 року, власниками будинку є ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 (т.1 а.с.16-17).
Відповідно договору дарування від 04 травня 2012 року ОСОБА_2 подарувала дочці ОСОБА_1 4/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 . Договір нотаріально посвідчений Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Підгайною О.І. (т.1 а.с.10-12).
10 листопада 2016 року представниками ПАТ «Полтаваобленерго» (контролер ОСОБА_10 , електромонтер ОСОБА_3 , інженер ОСОБА_4 , електромонтер ОСОБА_5 ) проведена перевірка в будинку АДРЕСА_1 та виявлено самовільне підключення до електророзподільної мережі, що є власністю електропостачальника, розетки поза електролічильником прихованим проводом. Точка приєднання знаходиться на горищі будинку від вхідного кабелю над вікном в кімнаті. Дане порушення виявлено за допомогою приладу пошуку прихованої проводки (т.1 а.с.21-22).
По факту виявленого порушення складений відповідний акт №00005452 про порушення від 10.11.2016 року. 
В цей же день представниками ПАТ «Полтаваобленерго» (контролер ОСОБА_10 , електромонтер ОСОБА_3 , інженер ОСОБА_4 електромонтером ОСОБА_5 ) у присутності побутового споживача ОСОБА_2 вилучено розетку разом з мідним дротом 1,0 мм.кв. та опломбовано у цілий пакет одноразовою пломбою № С23773077 (т.1 а.с.18).
Згідно протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення правил користування електричною енергією для населення Полтавської філії № 96 від 30.11.2016 року ПАТ «Полтаваобленерго» у складі провідного інженера ОСОБА_11 , керівника юридичної групи ОСОБА_12 , інженера ОСОБА_13 , прийнято рішення провести нарахування обсягу та вартості не облікованої електроенергії згідно п.3.1.6. Методики № 162 від 04.05.2006 року зі змінами 14.10.10 з 10.11.2013 по 10.11.2016 роки, та визначено розмір заподіяних збитків, який склав 21 564,05 гривень (т.1 а.с.25).
       Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2019 року у справі № 554/6147/18 за позовом ПАТ «Полтаваобленерго» до ОСОБА_2 про стягнення вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення стягнуто з ОСОБА_2 на користь Полтавської філії міських електромереж ПАТ «Полтаваобленерго» вартість енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією для населення, в сумі 21 564,05 грн (т.1 а.с.86-89).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених вимог. 

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року (справа №5212901/17-ц) викладений такий правовий висновок.
«Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення ПКЕЕ є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.
Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта.
Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування протоколу щодо розгляду акта про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акта неправомірними, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.»

У цій справі позивачем заявлена вимога про скасування акту про порушення №00005452 від 10 листопада та протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення Правил користування елкектричною енергією для населення №96 від 30 листопада 2016 року.
Оскільки Акт про порушення Правил користування електричною енергією є лише фіксацією такого порушення, не встановлює для споживача будь-яких обов`язків, є різновидом претензії, як і протокол, який є лише оформленням рішення комісії, то такі позовні вимоги відповідно до наведених висновків Великої Палати Верховного Суду взагалі не підлягають судовому розгляду. 
У зв`язку з наведеним рішення суду першої інстанції у частині позовних вимог про скасування акту про порушення №00005452 від 10 листопада та протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення Правил користування елкектричною енергією для населення №96 від 30 листопада 2016 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Позовна вимога про визнання незаконними дій посадових осіб відповідача під час проведення перевірки 10 листопада 2016 року мотивована тим, що перевірка проведена без відома, без дозволу та без участі позивача як власника будинку.
Як встановлено судом і не заперечується учасниками справи, позивач стала власником 4/5 будинку АДРЕСА_1 04 травня 2012 року на підставі договору дарування, попереднім власником цієї частини будинку була її матір ОСОБА_2 , з якою був укладений договір про постачання електроенергії.
Однією із засад цивільних правовідносин є добросовісність (п.5 ч.1 ст.3 ЦК України).
Пунктами 3 і 6 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 
№ 1357 від 26 липня 1999 р., у редакції, що діяла за станом на листопад 2016 року, встановлено таке.

Споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки.
Для укладення договору побутовий споживач звертається до електропостачальника з письмовою заявою та пред`являє у тому числі паспорт, реєстраційний номер облікової картки платника податків , документ, що підтверджує право власності чи користування на об`єкт споживача або права власності чи користування на земельну ділянку (на період будівництва об`єкта споживача).
Електропостачальник протягом 10 робочих днів з дня подання побутовим споживачем заяви та пакета документів готує у двох примірниках проект договору, підписує та надає його особисто чи надсилає поштою побутовому споживачу або його представнику для ознайомлення та підписання. Побутовий споживач або його представник повертає енергопостачальнику протягом 10 робочих днів один примірник підписаного договору.
У разі прийняття рішення про припинення користування електричною енергією побутовий споживач не пізніше ніж за сім робочих днів подає електропостачальнику письмову заяву про розірвання договору, в якій зазначає день припинення електропостачання на об`єкт побутового споживача. У зазначений у заяві день представник електропостачальника разом із побутовим споживачем проводить контрольний огляд вузла обліку та здійснює відключення електроустановок об`єкта побутового споживача від електричних мереж та вживає заходів для запобігання самовільному підключенню.
Отже, спеціальним нормативним актом на споживача був покладений обов`язок подати енергопостачальній організації пакет документів, необхідний для укладення відповідного договору або ж, принаймі, повідомити енергопостачальну організацію про нового власника будинку (частини будинку).
У матеріалах справи відсутні докази про те, що позивачка, набувши у власність частину будинку, повідомила про цей факт відповідача та вжила заходів для укладення договору на електропостачання її частини будинку.
Натомість наданими у справу доказами, зокрема постановою Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2019 року у справі № 554/6147/18, підтверджується, що ОСОБА_2 , мати позивача, після відчуження належної їй частини будинку фактично продовжувала користуватися нею, залишаючись фактичним споживачем послуг з електропостачання.
Виходячи із встановленого, відсутні підстави вважати неправомірними дії представників відповідача у частині проведення перевірки без повідомлення, без дозволу та за відсутності позивача.
Що стосується позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача з відключення від електропостачання частини будинку, а саме квартири АДРЕСА_3 , та відновлення попереднього становища шляхом під`єднання квартири АДРЕСА_3 до електромережі, то апеляційний суд виходить з того, що в апеляційній скарзі відсутні доводи стосовно незаконності рішення суду у цій частині, прохальна частина скарги містить вимогу лише про задоволення вимог про незаконність проведення перевірки 10 листопада 2016 року, скасування акта від 10 листопада 2016 року і протокола №96 від 30 листопада 2016 року.
У позові вимоги про незаконність відключення квартири АДРЕСА_2 мотивовані тим, що позивач як власник не була письмово попереджена про майбутнє відключення за п`ять днів. 	

       Відповідно до п.7.5, п.7.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018 року, припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється  оператором системи у разі, зокрема виникнення заборгованості за надані послуги з розподілу (передачі) електричної енергії відповідно до умов договору з оператором системи, та в інших випадках за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення.
       Попередження про припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається споживачу окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено, прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлено попередження.

Датою отримання таких попереджень буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом).
Попередження про припинення постачання електричної енергії може надаватись споживачу в інший спосіб, передбачений договором з електропостачальником та договором з оператором системи або додатками до нього.
У разі самовільного підключення споживачем струмоприймачів або збільшення величини потужності понад величину, визначену умовами договору з оператором системи, приєднання струмоприймачів поза розрахунковими засобами комерційного обліку, зниження показників якості електричної енергії з вини споживача до величин, які порушують нормальне функціонування електроустановок оператора системи та інших споживачів, невиконання припису уповноваженого представника відповідного органу виконавчої влади, який стосується вищенаведених порушень, оператор системи має право без попередження повністю припинити споживачу електроживлення після оформлення у встановленому цими Правилами порядку акта про порушення.
У разі виявлення факту приєднання споживачем струмоприймачів поза розрахунковими засобами комерційного обліку оператор системи має право припинити електроживлення лише безоблікового приєднання до електричних мереж. Якщо неможливо усунути безоблікове приєднання під час оформлення акта про порушення, припиненню електроживлення підлягає об`єкт споживача в цілому, про що зазначається в акті.
Як вбачається з наведених спеціальних норм, якими врегульовані відносини з постачання електричної енергії у тому числі населенню, оператор системи має повідомити про майбутнє припинення електропостачання саме споживача таких послуг.
У Правилах роздрібного ринку електричної енергії визначено, що побутовий споживач це є індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність); споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.
Тобто за змістом Правил оператор системи має повідомити про відключення саме особу, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб.
Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується учасниками справи, у будинку АДРЕСА_1 наявні три окремі об`єкти споживання електроенергії: квартира АДРЕСА_4 (власник ОСОБА_14 ), квартира АДРЕСА_3 (власник – ОСОБА_1 , проте особовий рахунок оформлений на ОСОБА_15 ) і квартира АДРЕСА_5 (власник ОСОБА_1 ). 
ОСОБА_1 , укладаючи 20 вересня 2018 року з АТ «Полтаваобленерго» договір про користування електричною енергією, прийняла на зберігання прилад обліку електроенергії, який закріплений за квартирою АДРЕСА_5 , а прилад обліку електроенергії, закріплений за квартирою АДРЕСА_3 , до сих пір рахується на зберіганні у ОСОБА_15 , яка померла у 1989 році – її частину будинку (квартира АДРЕСА_3 ) успадкувала мати позивача – ОСОБА_2 , яка подарувала її позивачу. Отже, ОСОБА_1 не уклала з АТ «Полтаваобленерго» договір про користування електричною енергією на належну їй квартиру АДРЕСА_3 , не виявила наміру стати споживачем електричної енергії.
31 травня 2019 року квартира АДРЕСА_2 була відключена від електропостачання у зв`язку з наявністю заборгованості (т.1 а.с.155-158).
Сам факт належності позивачу на праві власності квартири АДРЕСА_2 за встановлених обставин не може свідчити про незаконність дій представників відповідача.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України дав правильну оцінку наданим у справу доказам і зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ч.1 ст.377, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 22 січня 2021 року у частині позовних вимог про скасування акта про порушення № 00005452 від 10 листопада 2016 року та протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією для населення №96 від 30 листопада 2016 року скасувати, провадження у цій частині позовних вимог закрити.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 22 січня 2021 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 12 квітня 2021 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов 

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов