Справа № 302/1305/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        29 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді Кожух О.А.,
суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П. 
за участі секретаря - Волощук В.І.         
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 10 лютого 2020 року (головуючий суддя Кривка В.П., повний текст рішення складено 13.02.2020), у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків за самовільно зайняту земельну ділянку,-

в с т а н о в и в :

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просив зобов`язати відповідачів відшкодувати йому збитків за його земельну ділянку в розмірі 50 000 грн. Вказує, що відповідач по справі ОСОБА_2 неодноразово перекопувала, а в 2019 році - скосила його земельну ділянку; відповідач ОСОБА_3 захопив його чотири сотини земельної ділянки. До позовної заяви додав копію плану його та суміжних земельних ділянок із Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , фотокартки місцевості.
Рішенням Міжгірського районного суду від 10.02.2020 у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його у апеляційному порядку. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неправильне застосування та порушення судом норм процесуального права, у зв`язку з чим просить рішення Міжгірського районного суду від 10.02.2020 скасувати та постановити нове рішення, відповідно до вимог законодавства. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не повно дослідив обставини справи та необґрунтовано відмовив у позові.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції апелянт скаргу підтримав та просив задовольнити. 
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується повідомленням про вручення поштових відправлень. Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, що не з`явились в судове засідання. 
Заслухавши суддю-доповідача, позицію апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відмовляючи в позові ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що в справі не доведено жодним належним доказом порушення прав позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до приписів ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначив, що неправомірними діями відповідачів порушується його право на земельну ділянку. В підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 до заяви подав ксерокопію план-схеми розташування його ділянки на території Колочавської сільської ради по АДРЕСА_1 з проекту землеустрою відведення земельної ділянки у власність (а.с.3) та фотокартки місцевості (а.с.4,5).
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.  Згідно ст. 126 вказаного кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 є власником земельного паю (частки) розміром 0,83 умовних кадастрових гектарів на землях колишнього КСП «Колочава» згідно з сертифікатом серія ЗК № 0086314, виданим на підставі розпорядження голови Міжгірської райдержадміністрації № 291 від 11.06.1997 (а.с.22). 
Відповідач ОСОБА_3 зазначає, що спірна земельна ділянка належить його синові ОСОБА_4 на праві приватної власності, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії II-ЗК №019078 від 30.12.2002, площа якої складає 0,0912 га (а.с.23-25)
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 як в кримінальному, так і цивільному порядку оспорював право відповідачів на відповідні земельні ділянки.
Так, постановою від 11.02.2011 було відмовлено у порушенні кримінальної справи по факту підробки підписів в акті погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами за відсутністю події злочину (а.с.35-36). 
Кримінальне провадження за ознаками ст. 358 ч. 1 КК України постановою від 21.07.2015 було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення щодо підробки державних актів (а.с.27-28), 
Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 05.10.2015 у справі № 302/585/14-ц відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки. Судом встановлено належність права власності на земельні ділянки ОСОБА_3 відповідно до державного акту серії ЯЗ № 227546 від 19.06.2009 - земельна ділянка площею 0,0727 га, та серії ЯЗ № 226732 від 19.06.2009 - земельна ділянка площею 0,0975 га. Встановлено належність права власності на земельну ділянку згідно державного акту виданого ОСОБА_2 серії ІІ-ЗК № 005982 від 30.07.2003 на земельну ділянку площею 0,2450 га (а.с.17-21). У цьому ж рішенні зазначено і про відмову у задоволенні таких же вимог позивача рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.07.2008 в справі № 2_312/2008. (а.с.17-21) 
Таким чином вбачається, що земельні ділянки набуті у власність відповідачами на законних підставах.
Про відсутність порушень меж земельних ділянок свідчать і наявні у матеріалах справи акти обстеження обмірів земельних ділянок відповідачів. Згідно акту обстеження обмірів земельної ділянки №668 від 27 листопада 2019 року, в АДРЕСА_2 , складеного комісією в складі депутатів сільської ради, встановлено, що земельна ділянка, площею 0,04 га дійсно входить в загальну площу земельної ділянки, що належить громадянці ОСОБА_2 , а саме 0,4875 га. (а.с.15)
Згідно акту обстеження обмірів земельної ділянки № 667 від 27 листопада 2019 року в АДРЕСА_3 , складеного комісією депутатів сільської ради, вбачається, що земельна ділянка площею 0,04 га входить в загальну площу земельної ділянки, яка належить гр. ОСОБА_4 , загальною площею 0,0912 га. (а.с.26).
Натомість позивачем не надано будь-яких доказів оформлення його права власності на земельну ділянку, яка зазначена на плані із Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , що приєднаний позивачем до позовної заяви. (а.с.3). 
Доказів, які б стверджували затвердження цього проекту відповідними службами, присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, відведення земельної ділянки в натурі, реєстрацію речового права власності чи користування на земельну ділянку, державних актів, інших правовстановлюючих документів позивачем не надано. 
Позивач визнав в судовому засіданні апеляційного суду, що правовстановлюючі документи, які підтверджують його право власності на цю земельну ділянку, він не оформляв.
Зазначаючи у позовній заяві, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово перекопувала, в 2019 році - скосила його земельну ділянку, а відповідач ОСОБА_3 захопив його чотири сотини земельної ділянки, позивач, всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України, такі твердження належними та допустимими доказами не довів, а відтак підстав для задоволення позову ОСОБА_1 - немає.
Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.
Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Міжгірського районного суду від 10 лютого 2020 року  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 07 травня 2021 року.

Головуюча:                            Судді: