17.06.21
22-ц/812/1207/21
Провадження № 22-ц/812/1207/21         Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року                                             м. Миколаїв
                                                                                  справа № 488/6646/21
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Данилової О.О.,
       суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О., 
       із секретарем Горенко Ю.В.,
переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за заявою 
ОСОБА_1 
про скасування судового наказу
у справі наказного провадження за заявою 
міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» 
про видачу судового наказу щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Могильда Юлії Володимирівни на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухвалену 11 травня 2021 року суддею Лазаревою Г.М. в приміщенні цього ж суду (дата складання повної ухвали не зазначена)
У С Т А Н О В И В:
У грудні 2013 року МКП «Миколаївводоканал» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за спожиті послуги водопостачання та водовідведення, а також судові витрати.
Судовим наказом від 17 грудня 2013 року, виданим Корабельним районним судом м. Миколаєва, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто солідарно на користь МКП «Миколаївводоканал» 8127,94 грн. заборгованість та розподілені судові витрати. 
У березні 2021 року ОСОБА_1 , діючи через представника, звернувся до суду із заявою про скасування наказу, в якій також просив стягнути на його користь 3396,50 грн. судових витрат, з яких 3283 грн. витрати на професійну правничу допомогу та 113,50 грн. судового збору.
Ухвалою суду від 9 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто заявнику.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року ухвалу скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено строк для подання заяви про скасування судового наказу, судовий наказ від 17 грудня 2013 року скасовано. У відшкодуванні судових витрат відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через представника, просив судове рішення в частині відмови у відшкодуванні судових витрат скасувати та стягнути з МКП «Миколаївводоканал» судові витрати в розмірі 4 944,5 грн., а саме 467,50 грн. судового збору, 4 377 (3283 +1094) грн. витрат на правничу допомогу, а також 1094 грн. витрат на правничу допомогу при оскарженні ухвали від 11 травня 2021 року. Апелянт не погодився з висновком суду про те, що зміст процесуальних норм, які регулюють наказне провадження, свідчить про те, що такі витрати можуть бути розподілені при розгляді по суті спору у позовному провадженні. При цьому вважав, що суд мав застосувати (за аналогією закону) правила статті 141 ЦПК та правові позиції Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 813/481/18).
У відзиві на апеляційну скаргу представник МКП «Миколаївводоканал» посилався на відсутність достатніх підстав для відшкодування судових витрат, а саме відсутність доказів понесення таких витрат (квитанція, платіжне доручення тощо), детального опису робіт, що спростовує співмірність їх розміру.
В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, від представника боржника надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. 
Справу розглянуто у відсутності сторін та їх представників.
Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог  апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного
Відмовляючи у розподілі судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що правила статті 141 ЦПК, які регулюють порядок та умови відшкодування судових витрат у справах позовного провадження, не регулюють правовідносини сторін (заявника та боржника) у наказному провадженні. Оскільки за статтею 164 ЦПК судовий збір, сплачений заявником при поданні заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору у разі пред`явлення заявником (стягувачем) позову до боржника, то і розподіл судових витрат може бути здійснено при розгляді спору в позовному провадженні.
Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.
 Так, одним із видів цивільного судочинства являється наказне провадження, тобто спрощене судове провадження при розгляді певних категорій справ, за результатом якого видається судовий наказ.
 
Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (частини третя статті 19 ЦПК України).
Особливістю наказного провадження є те, що суддя у встановленому законом випадку, за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання та виклику заявника та боржника, на основі поданої заяви приймає судове рішення у вигляді судового наказу.
 Стаття 161 ЦПК України містить вичерпний перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ.
Сторонами наказного провадження є заявник та боржник (частина 2 статті 42 ЦПК).
З безспірністю вимог, за якими може бути видано судовий наказ, пов`язані і особливості розгляду таких заяв, а саме розгляд заяв про видачу судового наказу здійснюється протягом скороченого часу (п`яти днів), без судового засідання та повідомлення заявника і боржника (стаття 167 ЦПК). За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.
Правилами статті 170 ЦПК передбачене право боржника протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4,5 частини 1 статті 161 цього Кодексу ( частина 1 статті 170 ЦПК ).
Норми розділу ІІ ЦПК «Наказне провадження» містять лише одне правило, яке стосується судових витрат.
Так, відповідно до частини 2 статті 164 ЦПК  у разі відмови у видачі судового наказу або у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем (заявником) позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленого за подання позовної заяви.
 
Питання про те, чи підлягають відшкодуванню заявнику понесені ним судові витрати (судовий збір, витрати на правничу допомогу тощо) за рахунок боржника, або чи підлягають відшкодуванню боржнику його витрати, пов`язані зі зверненням з заявою про скасування судового наказу, окремо цим розділом не врегульовано.
 
Проте за своїм змістом вимоги, які розглядаються за правилами наказного провадження, є аналогічними позовним вимогам (позови про присудження), але за умови їх імовірної безспірності.
 
Види судових витрат та порядок розподілу судових витрат між сторонами у позовному провадженні врегульовано статтями 133 та 141 ЦПК.
 
Зазначені норми регулюють аналогічні правовідносини у позовному провадженні, є загальними положення (розділ І «Загальні положення» ЦПК) та підлягають застосуванню і в наказному провадженні, оскільки інше не передбачено розділом ІІ ЦПК (наказне провадження).
 
Правила частини 2 статті 164 ЦПК (можливість зарахування судового збору при поданні позовної заяви) є особливістю наказного провадження, тобто виключенням із загальних правил позовного провадження щодо судових витрат.
 
Інших виключень щодо судових витрат розділ ІІ ЦПК (наказне провадження) не містить.
 
Суд першої інстанції вірно звернув увагу на положення статті 164 ЦПК, як особливість наказного провадження, але дійшов невірного висновку, що на цій процесуальній підставі всі судові витрати, в тому числі і витрати боржника, мають розподілятись лише при вирішенні спору по суті у позовному провадженні.
 
Позовне провадження не є продовженням або завершенням наказного провадження. Наказне провадження фактично закінчується скасуванням судового наказу, а правила статті 141 ЦПК не передбачають можливості розподілу і тих судових витрат у позовному провадженні, які були здійснені сторонами в наказному провадженні.
 
Крім того, судова практика загалом визначилась з можливістю відшкодування судових витрат, які поніс заявник про подачі до суду заяви про видачу судового наказу, за рахунок боржника.
 
Так, в узагальненні Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивiльних справ у наказному провадженнi» (розділ «судові витрати») зазначено: «Iнодi заяви стягувачiв разом iз вимогами про стягнення боргу включають вимоги про стягнення з боржникiв витрат, що пов`язанi з наданням стягувачу юридичної допомоги. Витрати на правову допомогу згiдно з ч. 3 ст. 79 належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Виходячи з цього вважаємо, що витрати на правову допомогу при видачi судового наказу за умови достатньої обгрунтованостi їх розмiру, повиннi стягуватися з боржника згiдно зi ст. 84 та ч. 1 ст. 88 ЦПК (в попередній редакції)».
 
Оскільки процесуальні права сторін мають бути рівними, то право на відшкодування судових витрат має бути забезпечено не тільки заявнику у видачі судового наказу, а й боржнику - у разі його скасування.
 
Таким чином, апеляційний суд вважає, що вимоги боржника ОСОБА_1 щодо відшкодування судових витрат (судового збору та витрат на професійну правничу допомогу) підлягають розгляду за правилами глави 8 розділу 1 «Загальні положення» ЦПК.

 
Згідно з статтею 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).
Частина 4 статті 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).
Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
За приписами частини 8 статті 141 ЦПК  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Отже, гонорар адвоката визначається за умовами договору про надання правничої допомоги, залежить від обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості. Такі витрати мають бути співмірними (складність справи, витрачений час тощо). На підтвердження своїх вимог сторона, яка вимагає їх відшкодувати, має надати детальний опис робіт, виконаних адвокатом.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, враховуючи конкретні обставини справи (постанова Верховного Суду України від 11 лютого 2019 року у справі № 335/9780/15).
З  матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2021 року між боржником ОСОБА_1 та адвокатом Могильда Ю.В. укладено договір №2/21-6 про надання правової допомоги (далі – Договір) (а.с.24).
Згідно додаткової угоди №3/21 до Договору та  акту №3/21 від 03 березня 2021року адвокатом надано правову допомогу з питання скасування судового наказу, а саме: консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку (0,5годин) - 547грн; збір доказів та складання заяви ОСОБА_1  про скасування судового наказу (2години) - 2188 грн.; подання заяви про скасування судового наказу через «Електронний суд» (0,5 годин) - 547 грн. (а.с.27,29).
Згідно додаткової угоди № 9/21  від 17 березня 2021 року та  акту прийому-передачі робіт (наданих послуг) № 9/21 від 17 березня 2021 року виконавець (адвокат) надав правову допомогу клієнту щодо апеляційного оскарження ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 9 березня 2021 року по справі №488/6646/13ц, на загальну суму 1 094 грн, а саме: консультація щодо можливості і доцільності подання скарги до суду апеляційної інстанції (0,5 годин)-5437 грн.; аналіз практики судів касаційної інстанції для посилення обгрунтування та складання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції в інтересах ОСОБА_1 (0,5 годин)-547 грн.(а.с.46,47)
Відповідно до додаткової угоди №13/21 від 27 травня 2021 року та акту прийому-передачі робіт (наданих послуг) № 13/21 від 28 травня 2021 року виконавець (адвокат) надав правову допомогу клієнту щодо апеляційного оскарження ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2021 року у розмірі 1094 грн.(а.с.136).
Отже, за змістом ці документи у сукупності підтверджують узгодження сторонами обсягу наданої допомоги та її вартість, що відповідає вимогам Договору. 
Заявник МКП «Миколаївводоканал» доведеність цих вимог та співмірність витрат на правничу допомогу заперечував.
Апеляційний суд погоджується з деякими запереченнями заявника та враховує характер спору; відсутність необхідності збирання доказів; вирішення судом лише процесуальних питань; відносну нескладність процесуальних документів, складених адвокатом; розмір вимог заявника (8127 грн.); загальний витрачений час на надання послуг (5 годин). 
До того ж, підставою скасування судового наказу є не безпідставність чи необґрунтованість вимог заявника, а необхідність розгляду спору за іншими правилами, що перешкоджає застосуванню принципу пропорційності відшкодування. 
За цих обставин критеріям реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), їхньої вартості та критерію співмірності відповідає відшкодування в розмірі 1 000 грн. 
Крім того, ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню судовий збір, сплачений при поданні заяви про скасування судового наказу та апеляційної скарги на ухвалу, а саме 467,50 грн. 
Всього на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1467,50 грн. судових витрат.
Апеляційний суд не може погодитись з твердженням МКП «Миколаївводоканал» про недоведеність підстав для відшкодування боржнику судових витрат, оскільки відшкодуванню підлягають не тільки ті витрати, які здійснені, а й ті, які боржник має сплатити у зв`язку з розглядом справи (частина 8 статті 141 ЦПК). 
Детальний опис робіт (наданих послуг) та витрачений час зазначені в актах прийому-передачі робіт. 
Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2021 року в частині відмови у стягненні судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» (м. Миколаїв, вул. Погранична, 161, ЄДРПОУ 03348809) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 1 467,50 грн. судових витрат.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                        О.О.Данилова
Судді:                                                В.В.Коломієць 
Н.О.Шаманська
---------------------------------
повну постанову складено 22 червня 2021 року