КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №362/297/20                                 Головуючий 1 інстанції: Лебідь-Гавенко Г.М.
Провадження №22-ц/824/5521/2021       Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
25 травня 2021 року                                                               м. Київ
 
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду в складі:
Головуючого  (судді-доповідача)                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                       Сліпченка О.І., Сушко Л.П.
за участю секретарів                           Спенея О.С., Стеблиненко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дулі Тетяни Володимирівни представника ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Закрите акціонерне товариство «Райагробуд», про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,-
 
ВСТАНОВИЛА:
 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до суду до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, в якому просив усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням кімнатами АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він є користувачем кімнат АДРЕСА_1 , у якій він разом із сім`єю вселився та користується на підставі ордеру №8. 
Вказаний ордер було видано на підставі рішення правління та профспілкового комітету Закритого акціонерного товариства «Райагробуд» м. Василькова №2 від 28 березня 2008 року.
На даний час у вказаних кімнатах крім нього також реєстрацію місця проживання мають його жінка ОСОБА_3 , їх спільний син ОСОБА_4 , а також син позивача від попереднього шлюбу ОСОБА_2 (відповідач по справі).
Фактично в даних кімнатах ОСОБА_2 ніколи не проживав, а реєстрація місця проживання була здійснена для отримання ним паспорту у 2005 році.
Позивач змушений сплачувати усі платежі власним коштом, адже звернутися до ОСОБА_2 з вимогою про погашення відповідних платежів, які нараховуються у зв`язку з тим, що він зареєстрований у кімнатах, немає можливості.
Позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 має на праві власності інше житло, а саме квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №196513850 від 16 січня 2020 року
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київській області від 20 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Закрите акціонерне товариство «Райагробуд», про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокат Дуля Т.В. представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. 
Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про поважність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації.
Так, у кімнатах №1 і №2 відповідач ніколи не проживав, а проживав у іншій кімнаті на іншому поверсі.
Після смерті матері відповідача, батьки позивача забрали його до себе. Реєстрація місця проживання відповідача була здійснено у 2005 році для отримання паспорту.
Факт не проживання відповідача у спірних кімнатах підтверджується Актом обстеження житлових умов від 08 січня 2020 року, складеним комендантом ОСОБА_5 та сусідами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також Актом обстеження житлового приміщення, складеного депутатом Васильківської міської ради Корчинським Б.І. від 08 січня 2020 року.
Відповідач має на праві власності квартиру АДРЕСА_4 . 
Відповідач не довів суду наявність поважних причин не проживання у спірних кімнатах протягом 15 років.
У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.
ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги. При вирішенні спору поклався на розсуд суду.   
Представник ЗАТ «Райагробуд» у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, представників учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
На підставі рішення правління та профспілкового комітету ЗАТ «Райагробуд» м.Василькова №2 від 28.03.2008 року  ОСОБА_1 та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_3 та сину ОСОБА_4 видано ордер №8 на кімнати АДРЕСА_1 . (а.с. 8)
Відповідно до довідки про склад зареєстрованих осіб №64 від 08.01.2020 року, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, у кімнатах АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (а.с. 17)
Згідно Акту обстеження житлових умов, складеного комендантом ОСОБА_5 та сусідами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 08 січня 2020 року, ОСОБА_2 з 2005 року (моменту реєстрації) не проживав і не проживає по даний час, речі його в кімнаті відсутні. (а.с. 18)
В Акті обстеження житлового приміщення, складеному депутатом Васильківської міської ради Корчинським Б.І. 08 січня 2020 року, зазначено, що у кімнатах АДРЕСА_1 проживає родина у складі трьох осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Інша особа, а саме, ОСОБА_2 у кімнаті не проживає, особистих речей у даному житлі немає, за комунальні послуги не сплачує. Також вказаний факт підтвердили сусіди. (а.с. 19)
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №196513850 від 16.01.2020 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_4 . (а.с. 20)
Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз змісту статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов:
1) не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців;
2) відсутність поважних причин такого не проживання.
Збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.
Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку таких поважних причин законодавство не встановлює, у зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному окремому випадку з урахуванням конкретних обставин справи та правил щодо оцінки доказів.
У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Звертаючись до суду із позовом позивач зазначав, що з моменту реєстрації у кімнатах АДРЕСА_1  ОСОБА_2 не проживає, що підтверджено Актом обстеження житлового приміщення, складеному депутатом Васильківської міської ради Корчинським Б.І. 08 січня 2020 року, та Актом обстеження житлових умов, складеного комендантом ОСОБА_5 та сусідами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 08 січня 2020 року.
Відповідач не спростував та не заперечував факт свого непроживання у спірних кімнатах.
Колегією суддів не встановлено, а матеріали справи не містять будь-яких доказів про те, що відповідач намагався проживати у спірних кімнтатах, а ОСОБА_1 чинив йому перешкоди. Зокрема, ОСОБА_2 не звертався до правоохоронних органів щодо неможливості використання майна, не звертався до суду із відповідним позовом. Також відповідачем не доведено, що у спірній квартирі знаходяться його речі.
Крім того, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_4 .
У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що після смерті матері він переїхав жити до бабусі та дідуся, які є батьками позивача ОСОБА_1 .
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 без поважних причин не проживає у кімнатах АДРЕСА_1 понад строки, встановлені законом.
За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 268, 367, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу адвоката Дулі Тетяни Володимирівни представника ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київській області від 20 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - кімнатами АДРЕСА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного суду.
Повний текст постанови складено 31 травня 2021 року.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                      О.І. Сліпченко

                                                                                                 Л.П. Сушко