ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1174/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/316/21 Категорія: 304090300 	Годік Л. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       17 червня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) в особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» скерувало до суду позов до відповідачки про стягнення заборгованості.
В обгрунтування своїх позовних вимог банк вказав на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 21 липня 2009 року.
Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі.
При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, а підписавши заяву між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.
Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, а відповідачці надано у користування кредитну картку.
У подальшому, розмір кредитного ліміту збільшувався до 15 000 грн.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, 3.3 договору. (Умов та правил надання банківських послуг) 
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
ОСОБА_1 зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.
Але в процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_1 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.
Таким чином, у порушення п.6.5 договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, а зобов`язання клієнта у такому випадку важаються простроченими.
У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 22 листопада 2020 року має заборгованість, яка становить 29 144,75 грн, яка складається з наступного: 23 270,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 23 270,70 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 5 874,05 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 0,00 грн. – нарахована пеня; 0,00 грн. – нарахована комісія.
Вказану заборгованість АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачки разом із судовими витратами у розмірі 2 102 грн.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю його вимог.
Судом вказано на те, що анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на розмір кредиту (суму, яку просить стягнути позивач), умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов договору. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачкою не підписані, тому місцевий суд вважав умови, викладені у змісті цих документів, не узгодженими між сторонами.
Крім того, судом не взятий до уваги розрахунок заборгованості за кредитом, наданий банком, через відсутність у ньому посилань на відомості, за допомогою яких можна ідентифікувати боржника.
Міськрайонний суд також зазначив про недоведеність заборгованості відповідача в розмірі більшому, ніж максимально встановлений розмір кредитного ліміту.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі банк вказує на те, що відповідачка особистим підписом погодилася з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить підпис на вказаній заяві. Відповідачка при укладенні кредитного договору була належним чином повідомленна про умови кредитування, у тому числі й щодо сплати відсотків.
ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, погашала заборгованість, що підтверджується випискою по картковому рахунку, отже приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг, погоджувалася із розміром боргу, в т.ч. із нарахованими відсотками та неустойкою, а також продовжуючи користуватися кредитними коштами, приєднувалася до редакції тих Умов та правил, а також Тарифів, які діяли на момент користування коштами.
Крім того, відповідачка зверталася до банку з метою перевипуску картки.
Банк також зазначає, що якщо навіть суд не взяв до уваги Умови та правила надання банківських послуг банку, зазначаючи, що не можна їх розглядати як укладений між сторонами договір, то в будь-якому разі суд повинен був стягнути відсотки за ставкою 3 % річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Апелянт зауважує, що відповідачкою наданий банком розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи у справі не призначалися.
Крім того, скаржник зазначає, що відповідачка при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням банку, та зобов`язався самостійно слідкувати за витратами коштів в межах кредитного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. (п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору)
Перевищення суми заборгованості за тілом кредиту понад розмір кредитного ліміту (овердрафт) сталося в результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, а саме несплати щомісячного платежу по кредиту, в результаті чого за рахунок тіла кредиту було погашення заборгованості по відсоткам, а відповідно і збільшення розміру заборгованості за тілом кредиту, що повністю узгоджується із положенням Умов та правил надання банківських послуг.
Скаржник стверджує про порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неналежну оцінку доказів по справі, неповне дослідження всіх обставин у справі, оскільки судом не встановлено суми заборгованості за фактично отриманими кредитними коштами та відмовлено у стягненні фактично отриманої суми кредитних коштів.
Апелянт зазначає, що суд допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, чим порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.
Посилаючись на такі аргументи, банк просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» повністю.
На апеляційну скаргу відзив не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення,
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недотриманням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 21 липня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 21 липня 2009 року. (а.с. 22-23)
Заявляючи вимоги про стягнення грошових сум, позивач надав до суду анкету-заяву, розрахунок заборгованості за договором б/н від 21 липня 2009 року станом на 31 травня 2015 року, розрахунок заборгованості станом на 31 травня 2019 року, розрахунок заборгованості станом на 22 листопада 2020 року, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування (зміну кредитного ліміту), довідку про строки дії карток, витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Проте, в порушення вказаних норм процесуального законодавства, позивачем надана до суду разом із позовною заявою неякісна копія анкети-заяви від 21 липня 2009 року, яка частково непридатна для читання, тому такий документ не може бути визнаний належними, допустимими та достовірними доказом у справі відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України в частині узгодження умов договору щодо типу та виду оформленої для відповідачки картки, встановлення базової відсоткової ставки по використаних кредитних коштах, початкового кредитного ліміту чи строку дії. При цьому, із вказаного документу допустимо встановити персональні дані заявниці, її контактні дані, відмітку банку про номер банківської картки та дату її видачі відповідачці, підпис клієнта.
Подання доказів, які є нечитабельними (зменшена неякісна копія з якої неможливо встановити зміст документу в повному обсязі) є проявом неповаги до суду та свідчить про неналежне виконання процесуальних обов`язків осіб, які готували матеріали позовної заяви.
Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 14, зв.), наданої банком, станом на 22 листопада 2020 року відповідачка має заборгованість, яка становить 29 144,75 грн, яка складається з наступного:
23 270,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 23 270,70 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту;
0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками;
5 874,05 грн. – заборгованість за простроченими відсотками;
0,00 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України;
0,00 грн. – нарахована пеня;
0,00 грн. – нарахована комісія.
Відповідачем вказаний розрахунок не спростовано. Вказані у документах відомості не поставлені під сумнів відповідачем.
Належним чином дослідити поданий стороною розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Із наданої позивачем виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами та частково виконувала свої зобов`язання щодо повернення цих коштів (купувала товари, сплачувала послуги, поповняла картку через термінал, використовувала сервіс «Оплата частинами», здійснювала регулярні платежі і т.д.).
Таким чином, наявність кредитних правовідносин між сторонами підтверджується підписаною відповідачкою анкето-заявою та рухом коштів по банківському рахунку відповідачки (в тому числі кредитних). Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, відповідачка добровільно погодилася із її умовами та взяла на себе відповідні зобов`язання.
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У силу вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. (частина друга вказаної статті).
У відповідності до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування по картці ОСОБА_1 НОМЕР_1 в день старту карткового рахунку банком не встановлювався кредитний ліміт по картці. 12 вересня 2017 року кредитний ліміту було встановлено, але він дорівнював нулю. Проте, 02 березня 2019 року було встановлено кредитний ліміт 4 000 грн., який в подальшому 08 травня 2019 року було збільшено до 15 000 грн. 
Відповідно до довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 отримувала наступні кредитні картки: НОМЕР_1 терміном до 07/11, НОМЕР_2 терміном до 04/15, НОМЕР_3 терміном до 06/21.
Посилання позивача як на частину умов договору на Умови та правила надання банківських послуг та приєднання відповідачки до умов договору на підставі ч. 1 ст. 634 ЦК України та погодження з конкретними Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, а також зобов`язання відповідачки в подальшому ознайомлюватися із їх змінами, колегія суддів відхиляє та із врахованям висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17, вважає, що зазначені у вказаному документі умови договору не можна вважати складовою частиною кредитного договору. Тому, не можна вважати узгодженими між сторонами умов щодо ціни договору, відсотків за користування кредитними коштами, відповідальності за порушення умов договору, легітимності надання відповідачці овердрафту і т.д.
Відповідачкою не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки за її картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, яка є належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц, постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 759/11453/20, постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 345/2633/20. 
Таким чином, виписка за картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами.
Випискою по картковому рахунку підтверджено фактичне користування відповідачкою кредитними коштами на суму 193 268 грн. за період з 21 липня 2009 року по 01 серпня 2020 року. (без врахування списань банком відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій)
В розрахунках заборгованості позивач визнає погашення відповідачкою заборгованості за період з 05 листопада 2009 року по 22 листопада 2020 року на загальну суму 142 228,88 грн.
При цьому, банком визнається, що максимальний ліміт по кредиту, який був наданий позичальнику, складав 15 000 грн. (а.с. 20)
Видачу кредиту у більшому розмірі банком не доведено, як і не доведено законності нарахувань відсотків за користування кредитними коштами у звичайному та підвищеному розмірі.
З наданого банком розрахунку також вбачається, що погашення заборгованості по договору проводилося в порядку, передбаченому ст. 534 ЦК України. Тобто, проводилося погашення відсотків за рахунок кредиту, розмір яких не узгоджено сторонами, як то процентна ставка 3,5 %, відсотків на заборгованість за кредитом при порушенні умов кредитування 7 %.
Так, згідно приписів вказаної вище норми закону у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Нарахування банком розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами, погашення яких проводилося за рахунок внесених грошових коштів відповідачем, не доведено позивачем належними та допустимими доказами, тому розмір визначеної банком заборгованості за тілом кредиту, що перевищує розмір кредитного ліміту, як і позовні вимоги в цій частині АТ КБ «ПриватБанк» є також недоведеними.
З урахуванням наведеного, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість зі тілом кредиту у розмірі 15 000 грн.
Доводи апелянта щодо стягнення з відповідачки відсотків на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України колегія суддів відхиляє, оскільки таких вимог у суді першої інстанції позивач не заявляв.
Встановлені колегією суддів обставини, були неповно з`ясовані судом першої інстанції, що є підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов фактично задоволено на суму 15 000 грн, тобто на 51 % від заявленої ціни (29 144,75 грн).
Підтверджені понесені позивачем судові витрати складаються із судового збору за звернення з позовом (2 102,00 грн) та з апеляційною скаргою (3 153,00 грн), всього на суму 5 255,00 грн. 
Тому з відповідачки необхідно стягнути судові витрати на користь позивача в сумі 2 680,00 грн. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Крилової О.Л. задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2021 року – скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 680,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді