ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«14» червня 2021 року
м. Харків
справа № 639/1626/20
провадження № 22ц/818/2716/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Котелевець А.В., Хорошевського О.М.
за участю секретаря – Дмитренко А.Ю.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Держава Україна в особі Офісу Генерального прокурора, прокуратура Харківської області,
треті особи – слідчий прокуратури Харківської області Жеваго В.В., слідчий прокуратури Харківської області Стецюк Т.І.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Харківської обласної прокуратури на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року в складі судді Рубіжного С.О.
в с т а н о в и в:
У березні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Офісу Генерального прокурора, прокуратури Харківської області, треті особи: слідчий прокуратури Харківської області Жеваго В.В., слідчий прокуратури Харківської області Стецюк Т.І. про компенсацію моральної шкоди, заподіяної тривалою бездіяльністю слідчих прокуратури Харківської області.

Позовна заява мотивована тим, що 05 січня 2017 року прокуратурою Харківської області відкрито кримінальне провадження №42017220000000015  за частиною 1  статті  364,  частиною 1  статті  365, частиною 1  статті 366,  частиною 1 статті 384 КК України щодо неправомірних дій співробітників Управління патрульної поліції у м. Харкові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які за попередньою змовою незаконно склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за статтею 173 КУпАП та постанову про адміністративне правопорушення за статтею 122 КУпАП, а також незаконно обмежили його пересування.

Вказав, що за результатами службового розслідування Департаменту патрульної поліції у м. Харкові за вказаними подіями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 попереджено про неповну посадову відповідність.

Зазначив, що складена щодо нього постанова серії АР №109677 від 09 листопада 2016 року начальником Управління патрульної поліції м. Харкова скасована за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року у адміністративній справі №639/8650/16-а визнано незаконними дії інспектора роти №9 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Харкова Васіщева А.М при складанні постанови від 08 листопада 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 122 КУпАП.

Вказав, що 02 лютого 2017 року адміністративну справу №646/12392 /16-п щодо нього за статтею 173 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зазначив, що 30 червня 2017 року слідчий Жеваго В.В., зловживаючи службовим становищем та халатно ставлячись до своїх посадових обов`язків, не провівши досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42017220000000015, виніс не вмотивовану та незаконну постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року зазначену постанову слідчого від 30 червня 2017 року – скасовано та зазначено, що слідчим не вжито всіх необхідних слідчих дій для досягнення повноти перевірки обставин, на які посилається заявник, що свідчить про неповноту досудового розслідування.

У подальшому слідчі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , навмисно не проводячи будь-яких слідчих дій, спрямованих на встановлення істини, неодноразово закривали кримінальне провадження № 42017220000000015 постановами від 23 лютого 2018 року, 16 травня 2018 року, 07 лютого 2019 року, 26 червня 2019 року. Постанови про закриття кримінального провадження на його адресу не направлялись. 

Вказані постанови слідчих скасовано ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова відповідно від 07 травня 2018 року, 13 грудня 2018 року, 19 березня 2019 року, 26 листопада 2019 року.
Переглядаючи обґрунтованість постанов слідчих прокуратури про закриття кримінального провадження, слідчі судді щоразу зазначали, що повного та всебічного дослідження слідчими зібраних доказів з проведенням їх аналізу в процесуальному рішенні не відбувалось, а висновки про закриття кримінального провадження зроблені невмотивовано та передчасно, що свідчить про невиконання слідчими визначеного завдання кримінального провадження.

Зазначив, що слідчі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіяли йому як потерпілому моральну шкоду, адже протягом тривалого часу він вимушений оскаржувати бездіяльність та протиправні дії слідчих та доводити своє право на захист. Слідчі, незважаючи на ухвали суду, його клопотання, докази в кримінальному провадженні, навмисно продовжували свою бездіяльність і не проводили досудове розслідування у розумні строки, що спричинило йому моральні страждання.

Вказав, що з вини слідчих його порушені права не поновлені, порушення закону не припинено. Досудове розслідування у кримінальному провадженні проводиться неналежним чином через систематичну бездіяльність слідчих. Він повинен був протягом тривалого часу звертатися до суду зі скаргами на бездіяльність слідчих, у зв`язку з чим переніс глибокі моральні страждання. Він позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону, порушено його психологічне благополуччя. Протягом тривалого часу він змушений витрачати свій особистий час і звертатися до суду за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України.

Зазначив, що умисне грубе порушення слідчими його прав призвело до позбавлення його можливості реалізації своїх звичок і бажань, неможливості продовжити активне особисте життя, зниження особистої репутації, відсутності впевненості у власній безпеці, у собі та в майбутньому, у недоторканності його невід`ємних прав і свобод. Він відчуває психологічний дискомфорт та несправедливість як громадянин України, оскільки особи, що вчинили кримінальне правопорушення, не покарані, що призвело до неможливості задовольняти актуальні для нього потреби в благополуччі сім`ї, відчутті гідності, соціальної та правової захищеності і вимагає від нього докладати значних додаткових зусиль для організації свого життя. 
Вказав, що з вини слідчих, через прийняття ними незаконних рішень і навмисну незаконну тривалу бездіяльність, він незаконно позбавлений конституційного права на доступ до правосуддя.

Просив захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, заподіяної неправомірною тривалою бездіяльністю слідчих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при імітації розслідування кримінального провадження 42017220000000015, та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 1 133 520,00 грн, завдану тривалою бездіяльністю слідчих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 – задоволено частково; стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн; у задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено; судові витрати покладено за рахунок держави.

Не погоджуючись з рішенням суду Харківська обласна прокуратура та Офіс Генерального прокурора подали апеляційні скарги, у яких просили рішення суду в частині задоволених позовних вимог – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 Харківська обласна прокуратура також просила вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга Харківської обласної прокуратури мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Суд першої інстанції не взяв до уваги висновки Верховного Суду в аналогічних справах. Ухвали слідчих суддів про задоволення скарг позивача на постанови слідчого свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Зобов`язання ухвалою слідчого судді внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових рішень, а також скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження не свідчать про протиправність дій слідчого, прокурора та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів. Реалізація права на оскарження та задоволення скарг слідчим суддею є достатньою сатисфакцією. Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. 

Апеляційна скарга Офісу Генерального прокурора мотивована тим, суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неповно з`ясував обставини у справі та не врахував, що Офіс Генерального прокурора у вказаному кримінальному провадженні нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва не здійснював, його дії чи бездіяльність не оскаржувались та не визнані судом незаконними. Резолютивні частини ухвал слідчих суддів про скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження не містять висновків про визнання дій або бездіяльності прокурорів чи слідчих прокуратури Харківської області протиправними. Скасування відповідних постанов не може свідчити про протиправність дій або бездіяльності прокурора та слідчого. Сам по собі факт того, що ухвалами суду задоволено скарги особи та встановлено незаконність дій та бездіяльності працівників прокуратури, не підтверджує заподіяння шкоди та не встановлює наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю працівників прокуратури та настанням шкоди. Належних доказів на підтвердження наявності складу цивільного правопорушення та спричинення йому моральної шкоди позивач не надав. Фактів вчинення посадовими особами Генеральної прокуратури України будь-яких протиправних дій щодо нього, доказів протиправності їх дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, тривалої протиправної бездіяльності органу досудового розслідування чи вчинення посадовими особами процесуальних дій, які б обмежували його права, позивачем не надано. Наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і шкодою при здійсненні посадовими особами своїх повноважень судом не встановлено.

22 квітня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є законним, а апеляційна скарга – необгрунтованою. При цьому акцентував увагу на систематичне прийняття слідчими відповідних рішень без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки заяв про злочин способом, який вочевидь для нього свідчить про ігнорування його доводів про протиправну бездіяльність слідчого, надмірну тривалість досудового розслідування, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, остання з яких викладена в постанові від 02 грудня 2020 року (справа № 638/14008/17). 

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Харківської обласної прокуратури необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині – змінити.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що бездіяльність слідчих відповідача, встановлена судовими рішеннями слідчих суддів, подальша необхідність звернення позивача до суду для усунення перешкод у доступі до правосуддя призвели до страждань, що є підставою для відшкодування завданої йому моральної шкоди шляхом стягнення коштів з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 9 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенанта поліції Васіщева А.М. про визнання дій незаконними – задоволено; визнано незаконними дії інспектора роти № 9 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенанта поліції Васіщева А.М. при складанні постанови серії АР № 109677 від 09 листопада 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП (а. с. 11-13, том 1).

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2017 року, яка уточнена постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2017 року, провадження по адміністративній справі відносно  ОСОБА_1  за статтею 173 КУпАП  закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а. с. 14, 15, том 1).

У провадженні прокуратури Харківської області перебувало кримінальне провадження № 4201722000000015 від 05 січня 2017 року, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на виконання ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2016 року за заявою ОСОБА_1 від 11 грудня 2016 року щодо перевищення службових повноважень співробітниками Управління патрульної поліції у м. Харкові ОСОБА_2 та ОСОБА_6 під час складання щодо заявника протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 173 КУпАП та постанови про адміністративне правопорушення за статтею 122 КУпАП. У кримінальне провадження з єдиним номером № 4201722000000015 об`єднано матеріали досудових розслідувань № 42017220000000353 від 24 квітня 2017 року, № 42017220000000430 від 17 травня 2017 року, № 42017220000000378 від 27 квітня 2017 року та № 4201722000000015 від 05 січня 2017 року.

Постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В.В. від 30 червня 2017 року кримінальне провадження №42017220000000015 – закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України в зв`язку з відсутністю в діях інспектора роти 9 батальйону 2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції Васіщева А.М., інспектора роти 9 батальйону 2 Управління патрульної поліції у м. Харків лейтенанта поліції ОСОБА_6 , складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364, частиною 1 статті 365, частиною 1 статті 366, частиною 1 статті 384 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року скаргу ОСОБА_1 – задоволено; скасовано постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В.В. від 30 червня 2017 року про закриття кримінального провадження №42017220000000015; матеріали кримінального провадження повернуто прокурору Харківської області для відновлення досудового розслідування, в ході якого необхідно усунути неповноту досудового розслідування та недоліки, викладені у мотивувальній частині даної ухвали (а.с.16-19, том 1).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 січня 2018 року в задоволені заяви слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області В. Жеваго про роз`яснення ухвали слідчого судді від 04 грудня 2017 року по справі №646/7043/17, провадження №1-кс646/4856/2017 – відмовлено (а. с. 20-21, том 1).

Постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В.В. від 23 лютого 2018 року кримінальне провадження №42017220000000015 закрито.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року скаргу ОСОБА_1 – задоволено; постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В.В. від 23 лютого 2018 року про закриття кримінального провадження №42017220000000015 – скасовано; матеріали кримінального провадження повернуто слідчому для продовження досудового розслідування (а.с.22-23, том 1).

Постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В.В. від 16 травня 2018 року кримінальне провадження №42017220000000015 закрито.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2018 року скаргу ОСОБА_1 – задоволено; скасовано постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В.В. від 16 травня 2018 року про закриття кримінального провадження №42017220000000015 від 05 січня 2017 року (а.с.24-25, том 1).

Постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В.В. від 07 лютого 2019 року кримінальне провадження № 42017220000000015 -закрито.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 березня 2019 року скаргу ОСОБА_1 – задоволено; постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В.В. від 07 лютого 2019 року про закриття кримінального провадження № 42017220000000015 від 05 січня 2017 року у зв`язку з відсутністю в діях інспектора роти 9 батальйону 2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції Васіщева А.М., інспектора роти 9 батальйону 2 Управління патрульної поліції у м. Харків лейтенанта поліції Тарасенка А.О., складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364, частиною 1 статті 365, частиною 1 статті 366, частиною 1 статті 384 КК України – скасовано; продовжено проведення досудового розслідування по матеріалам кримінального провадження №42017220000000015 від 05 січня 2017 року (а. с. 26-28, том 1).

Постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Харківської області юриста 1 класу Стецюка Т.І. від 26 червня 2019 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №42017220000000015.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2019 року скаргу ОСОБА_1 – задоволено; скасовано постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Харківської області юриста 1 класу Стецюка Т.І. від 26 червня 2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №42017220000000015 від 05 січня 2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 364, частиною 1 статті 365, частиною 1 статті 366, частиною 1 статті 384 КК України; матеріали кримінального провадження повернуто прокурору Харківської області для відновлення досудового розслідування, в ході якого необхідно усунути неповноту досудового розслідування та недоліки, викладені у мотивувальній частині даної ухвали (а. с. 29-33, том 1).

Наразі кримінальне провадження триває та здійснюється слідчим територіальним управлінням Державного бюро розслідувань у м. Полтаві, що сторонами не заперечується.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 56 Конституції України  визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 1 - 3  статті 23 ЦК України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з  характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року, справа № 638/14260/16-ц, провадження № 61-11766св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 жовтня 2018 року, справа № 640/3837/17, провадження № 61-29382св18.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені  статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі  статтею 1174 ЦК України  шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16,  статей 21, 1173 та 1174  ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що, «застосовуючи статті  1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

Подібні правові висновки викладені також в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19  (провадження № 61-9220св 20).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19 вказала, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим залучення або ж не залучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача.

 Сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Державної казначейської служби України чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача.

Зазначене також відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, провадження № 14-514цс19.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблено висновок, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. 

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 обґрунтовував вимоги щодо відшкодування моральної шкоди тривалою бездіяльністю слідчих прокуратури під час досудового розслідування кримінального провадження за його заявою, вважаючи процесуальні рішення слідчих незаконними з огляду на їх скасування слідчими суддями та задоволення його скарг.

Матеріали справи свідчать про те, що кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 відкрито ще 05 січня 2017 року, та станом на час його звернення до суду з позовом у цій справі у березні 2020 року тривало понад 3 роки.

Зазначений строк не можна вважати розумним строком у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає позитивний обов`язок держави організувати діяльність досудових органів таким чином, щоб право кожного на справедливий суд впродовж розумного строку не було ілюзорним.

За вищевказаний час відповідно до вимог  КПК України  орган досудового розслідування мав би прийняти відповідне процесуальне рішення. 

У зв`язку з такою тривалістю кримінального провадження ОСОБА_1 змушений відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися з відповідними клопотаннями, що не входить до його звичайного життя та призводить до моральних страждань.
Внаслідок довготривалого не вирішення заяви позивач зазнав моральних страждань, які полягали у порушенні нормальних життєвих зв`язків, необхідності звернення з клопотаннями до прокуратури та суду, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Встановивши доведеними факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб прокуратури Харківської області щодо проведення необхідної перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою, неодноразове прийняття слідчими прокуратури рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів,  суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та зробив обґрунтований висновок про заподіяння позивачу моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, враховуючи вимоги розумності і справедливості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах 26 квітня 2021 року у справі № 754/1007/17, провадження №61-16601св19, від 08 квітня 2020 року у справі № 638/14009/17, провадження № 61-766св20, від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19, провадження № 61-9220 св 20; від 17 вересня 2020 року у справі № 638/9834/18, провадження № 61-20543св19; від 20 січня 2021 року у справі № 197/1330/14-ц, провадження № 61-21956св19; від 10 березня 2021 року у справі № 646/8234/19, провадження № 61-14404св20.

Доводи апеляційних скарг Офісу Генерального прокурора та Харківської обласної прокуратури щодо того, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди; що резолютивні частини ухвал слідчих суддів про скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження не містять висновків про визнання дій або бездіяльності прокурорів чи слідчих прокуратури Харківської області протиправними; що оскарження позивачем процесуальних рішень слідчого є реалізацією його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства, і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних дій, рішень чи бездіяльності, що зобов`язання слідчим суддею внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та скасування постанов про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій слідчого, прокурора та завдання позивачу моральної шкоди та посилання на відповідну практику Верховного Суду судова колегія відхиляє, оскільки у цій справі підставою відшкодування шкоди є не факт зобов`язання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та скасування постанов слідчого, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб, надмірну тривалість досудового розслідування. 

Посилання апеляційної скарги Харківської обласної прокуратури на те, що ухвалення позитивних рішень слідчим суддею за результатами розгляду скарг ОСОБА_1 є достатньою сатисфакцією, не можуть бути взяті до уваги, оскільки чинне цивільне законодавство передбачає право особи на відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги Офісу Генерального прокурора щодо того, що він у вказаному кримінальному провадженні нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва не здійснював, його дії чи бездіяльність не оскаржувались та не визнані судом незаконними, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , адже до участі у справі залучений належний відповідач – держава в особі Харківської обласної прокуратури, у зв`язку з бездіяльністю працівників якої позивачу завдано моральної шкоди. Кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто з Державного бюджету України, а не з Офісу Генерального прокурора. Будь-яких висновків щодо його вини суд першої інстанції не робив та жодних обов`язків на нього як відповідача не покладав.

З огляду на вищевикладене, доводи скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що оскаржуваним рішенням суду стягнуто кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету  України через  Державну казначейську  службу України.
Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). До подібних правових висновків також дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2020 року у справі № 177/63/19 (провадження № 61-1205св20).

Належним відповідачем у справі є держава в особі відповідного органу, діями якого порушено права позивача, а не Державна казначейська служба України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що резолютивна частина оскаржуваного судового рішення підлягає зміні шляхом виключення органу, через який грошові кошти мають перераховуватися - Державної казначейської служби України.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17, провадження № 61-3288св19,  від 27 січня 2021 року у справі № 753/9824/17, провадження № 61-693св20, від 17 лютого 2021 року у справі № 459/2386/18, провадження № 61-16618св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 522/4970/18, провадження № 61-7773св20.

Отже, рішення суду в оскаржуваній частині залишається таким, що ухвалено на користь позивача, проте резолютивна частина рішення підлягає зміні з викладенням наступним чином: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди».

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Оскільки апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Харківської обласної прокуратури по суті заявлених вимог залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору апеляційним судом не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Харківської обласної прокуратури – задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року в оскаржуваній частині – змінити, виклавши в наступній редакції:
Стягнути з Державного бюджету України на користь  ОСОБА_1  5 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 А.В. Котелевець 

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 18 червня 2021 року.