УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №273/1808/19 Головуючий у 1-й інст. Новицький Є. А. 
Категорія 9    Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Шевчук А.М., Микитюк О.Ю.,
за участю секретаря     Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №  273/1808/19  за позовом  ОСОБА_1  до Міністерства юстиції України, треті особи:  ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю « Молочне сузір`я»,  про визнання незаконним та  скасування нормативно-правового акта органу державної влади, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1   на рішення  Баранівського районного суду Житомирської області від 24 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Новицького Є.О.,

ВСТАНОВИВ:

       У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що протягом 2015-2016 років на підставі цивільно-правових угод він придбав у співвласників пайового фонду сільськогосподарського кооперативу «Діброва» право власності на майнові паї, загальною вартістю 210604 грн. В подальшому, 20 серпня 2018 року, придбані ним свідоцтва про право власності на майнові паї були замінені підприємством-користувачем на єдиний майновий сертифікат серії ЖИ-6 №095165. Цього ж дня підписано акт приймання-передачі нерухомого майна – нежитлових будівель, загальною площею 8772,7 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 .         28 квітня 2018 року його право власності на вказане нерухоме майно було зареєстроване у встановленому законом порядку. В подальшому він передав вказані нежитлові приміщення до статутного фонду ТОВ «Молочне сузір`я».
       На підставі рішення державного реєстратора від 20 листопада 2018 року здійснено реєстрацію права власності на це нерухоме майно за ТОВ « Молочне сузір`я».
        ОСОБА_1 зазначає, що у грудні 2018 року йому стало відомо про те, що на адресу місця реєстрації його дружини надійшов лист Міністерства юстиції України від 3 грудня 2018 року та копія скарги на дії державного реєстратора щодо реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно на його ім`я. Дана скарга була зареєстрована у Міністерстві юстиції 10 жовтня 2018 року.
       Зміст скарги свідчить про те, що вона подана Бур`яненком І.В., який діє в інтересах засновника СГК «Діброва» ОСОБА_2 . При цьому, документи, які б підтверджували ту обставину, що остання має право на пайовий фонд вказаного сільськогосподарського кооперативу, до скарги не долучено. Відповідач також залишив поза увагою те, що засновники СГК « Діброва» позбавлені можливості розпоряджатися майном сільськогосподарського кооперативу без відома власників майнових сертифікатів.
Окрім того, відповідачем порушені строки розгляду цієї скарги.
       Вказані обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128.
       Також при перевірці правомірності дій державного реєстратора відповідач повинен був провести службове розслідування, як це передбачено ст.ст.64,65,71 Закону України « Про державну службу». Проте, фактична перевірка з даного питання проведена не була.
        ОСОБА_1 вказує, що вказана скарга та доповнення до неї йому не були надані, а про її розгляд, призначений на 14 січня 2019 року, він дізнався з офіційного сайту Міністерства юстиції України.
       Під час розгляду даної скарги заявник та державний реєстратор були відсутні, вимоги скарги та доповнення до неї, а також прийняте рішення не були озвучені членами комісії.
       Про задоволення скарги йому стало відомо лише зі змісту наказу Міністерства юстиції України від 15 січня 2019 року №126/5, який був надісланий листом відповідача від 18 січня 2019 року.
       Цим наказом скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно за ним, а також рішення про державну реєстрацію права власності на це майно за ТОВ « Молочне сузір`я».
       Позивач зазначає, що 1 лютого 2019 року він звернувся до Міністерства юстиції України із запитом щодо надання документів, на підставі яких виданий даний наказ. Однак, в порушення вимог ст. 18 Закону України « Про звернення громадян» його позбавлено можливості ознайомитися з висновком комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 14 січня 2019 року.
       Звертає увагу на ту обставину, що при розгляді скарги відповідач вийшов за межі вимог та перевищив свої повноваження. 
       Оскільки такі дії порушують його права та не відповідають вимогам законодавства, ОСОБА_1 просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 15 січня 2019 року №126/5 та зобов`язати відповідача поновити рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 серпня 2018 року №42718788, прийняте державним реєстратором Баранівської міської ради Житомирської області Бабюк О.А.
       Також просив зобов`язати Міністерство юстиції України поновити рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 листопада 2018 року №44135895, прийняте державним реєстратором Управління економічного, агропромислового розвитку, архітектури та житлово-комунального господарства Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області Захарчуком Р.О.
       Рішенням Баранівского районного суду Житомирської області від 24 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
       В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
       Зокрема, зазначає, що суд безпідставно розглянув його вимоги у спрощеному провадженні, оскільки дана справа не є малозначною. Також суд першої інстанції без достатніх правових підстав залучив до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 , адже суду не надано доказів того, що судове рішення може вплинути на її права. Окрім того, судом порушені строки розгляду справи.
       При вирішенні спору суд виходив з того, що державним реєстратором не було належним чином перевірено обсяг цивільної правоздатності та дієздатності СГК «Діброва». Водночас, вимога щодо здійснення перевірки цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи шляхом отримання з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про таку особу, у тому числі її установчих документів, виключена на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 року №399.
       Звертає увагу на ту обставину, що визначення обсягу цивільної дієздатності регламентована ст. 44 Закону України « Про нотаріат».
       Звертаючись до відповідача зі скаргою, представник ОСОБА_2 ввів членів комісії в оману щодо розпорядника пайового фонду СГК « Діброва», оскільки вважав, що правом розпоряджатися пайовим фондом кооперативу наділені виключно 54 засновники сільськогосподарського кооперативу. В свою чергу, відповідач, під час розгляду скарги не витребував доказів наявності у ОСОБА_2 майнового сертифікату, який би підтверджував її право на пайовий фонд реформованого сільськогосподарського підприємства « Лан».
        ОСОБА_1 також вказує, що є засновником ТОВ « Молочне сузір`я». Суд не надав належної оцінки його доводам щодо виходу за межі скарги, адже відповідач скасував й рішення про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за ТОВ « Молочне сузір`я». Таким чином, його без достатніх правових підстав позбавили права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а також права на підприємницьку діяльність.
       Поза увагою суду залишилась та обставина, що комісія не дослідила жодного доказу, який би свідчив про порушення прав ОСОБА_2 . Майновий сертифікат, виданий на її ім`я, та документи, які б свідчили про належність останньої до спілки власників майнових сертифікатів реформованого підприємства, не надано.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 зазначив, що ч.5 ст.37 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1128, не передбачено обов`язкового долучення до скарги доказів порушення прав заявника. Достатнім є лише зазначення про них у доводах скарги.
       Окрім того, вказує, що ОСОБА_2 є співвласником майна СГК « Діброва», адже сільська рада не підтвердила анулювання її майнового сертифіката, а наявні в матеріалах справи довідки щодо погашення свідоцтва на право власності на майновий пай, відрізняються за змістом. Відсутність ( втрата) свідоцтва на майновий пай й ненадання доказів його анулювання виключають можливість стверджувати про втрату ОСОБА_2 права власності на майновий пай СГК « Діброва».
       Окрім того, ОСОБА_2 є співзасновником СГК « Діброва» та дії керівника цього кооперативу щодо видачі позивачеві свідоцтва про право власності на майновий пай із зазначенням виділеного майна також порушують права ОСОБА_2 .
       При вирішенні спору суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що належним документом для здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно є майновий сертифікат, який виданий сільською радою.
       У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.
       Так, при зверненні до державного реєстратора позивач надав акт приймання-передачі від 20 серпня 2018 року та свідоцтво, видане цього ж дня головою СГК «Діброва» ОСОБА_3 . Проте, до заяви не додано установчі документи, що визначають обсяг цивільної правоздатності та дієздатності СГК « Діброва», а також обсяг повноважень ОСОБА_3 , а саме: Статут сільськогосподарського кооперативу та рішення ( протокол) загальних зборів членів кооперативу про виділення ОСОБА_1 у власність нерухомого майна.
       Таким чином, державний реєстратор належним чином не перевірив обсяг цивільної правоздатності та дієздатності СГК « Діброва» та обсяг повноважень ОСОБА_3 . 
При вирішенні спору суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що відповідно до вимог законодавства свідоцтво про право власності на майновий пай видається сільською радою.
Звертаючись до Міністерства юстиції України зі скаргою, ОСОБА_2 зазначила, що рішення державного реєстратора порушує її права як засновника СГК « Діброва». При цьому, вона долучила до скарги Статут сільськогосподарського кооперативу, установчий договір, а також список засновників.
Оскільки законодавством визначена спеціальна процедура розгляду скарг на дії державного реєстратора, суд обгрунтовано не взяв до уваги твердження позивача про необхідність проведення службового розслідування.
В судовому засіданні позивач та адвокат Желіховський В.М. підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі.
При цьому, представник ОСОБА_1 та ТОВ « Молочне сузір`я» пояснив, що скарга ОСОБА_2 не відповідала вимогам законодавства та не містила доказів на підтвердження факту порушення її прав.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив витребувати у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів, які стали підставою для прийняття комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та нотаріату відповідного рішення. 
Проте, на виконання ухвали суду відповідач надав ксерокопії установчих документів СГК « Діброва», які не були засвідчені у встановленому законом порядку. 
Окрім того, долучена до матеріалів справи копія списку засновників сільськогосподарського кооперативу також не засвідчена належним чином.
Звертає увагу на те, що відповідач не надав суду доповнення до скарги ОСОБА_2 від 22 жовтня 2018 року. 
При вирішенні спору суд застосував положення Закону України « Про кооперацію», який набрав чинності 27 серпня 2003 року, залишивши поза увагою те, що СГК « Діброва» створений 15 лютого 2000 року.
Також суд не надав належної оцінки тій обставині, що відповідно до Статуту засновники кооперативу, на відміну від його членів, не наділені жодними правами та обов`язками, у тому числі й щодо управління справами кооперативу. Статут не передбачає й наявність такого органу правління, як збори засновників, а члени СГК « Діброва» не наділені правом звернення до будь-яких органів державної влади та суду з питань представництва інтересів кооперативу, а реалізують свої права через органи управління ( розділ 4 Статуту).
Розірвавши трудовий договір з кооперативом 1 грудня 2009 року, ОСОБА_2 припинила своє членство у СГК « Діброва». 
Суд безпідставно не взяв до уваги повідомлення СГК « Діброва» про списки осіб, які мають право на майновий пай сільськогосподарського кооперативу та викопіюванні із зошиту реєстрації майнових сертифікатів.
Окрім того, суд вийшов за межі позовних вимог, зазначивши, що свідоцтво про право власності на майновий пай видається сільською радою, а не підприємством.
Вважає, що розгляд справи у порядку спрощеного провадження свідчить про порушення вимог цивільного процесуального законодавства.
В судовому засіданні представник відповідача не визнала доводи апеляційної скарги, зазначивши, що суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.
Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнав апеляційну скаргу та зазначив, що остання є засновником СГК « Діброва» та не була виключена з членів цього сільськогосподарського кооперативу. Вказана обставина свідчить про те, що реєстрацією права власності на вказане майно за позивачем та його подальшою передачею до статутного фонду ТОВ « Молочне сузір`я» порушуються права ОСОБА_2 .
Окрім того, звернув увагу на те, що позивач не наділений правом звернення до суду з даним позовом, оскільки спірне майно було передане у власність ТОВ «Молочне сузір`я». 
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення державного реєстратора Баранівської міської ради Житомирської області Бабюк О.А. від 28 серпня 2018 року №42718788 здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлові будівлі, загальною площею 8772,7 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 . Зазначене нерухоме майно складається із: вагової, загальною площею 10,3 кв.м.; сіносховища №1, загальною площею 829,5 кв.м.; телятника №1, загальною площею 818,8 кв.м.; корівника №1, загальною площею 2057,3 кв.м.; корівника №2, загальною площею 1585,7 кв.м.; корівника №3, загальною площею 1000,9 кв.м.; будинку відпочинку , загальною площею 52,8 кв.м.; конюшні, загальною площею 673,7 кв.м.; кормокухні, загальною площею 307,9 кв.м.; телятника №2, загальною площею 835,1 кв.м.; сіносховища №2 та силосної траншеї №1, №2; водонапірної башні №4; артскважини; прибудов.
Право власності на вказані нежитлові приміщення зареєстроване за позивачем на підставі акта приймання-передачі пайового фонду сільськогосподарського кооперативу « Діброва» від 20 серпня 2018 року, а також свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) № НОМЕР_1 , виданого головою сільськогосподарського кооперативу « Діброва» ОСОБА_3 20 серпня 2018 року.
20 листопада 2018 року державним реєстратором Управління економічного, агропромислового розвитку, архітектури та житлово-комунального господарства Баранівської районної державної адміністрації Захарчуком Р.О. прийнято рішення №44135895 про державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за ТОВ «Молочне сузір`я».
Як встановлено судом першої інстанції, зазначені нежитлові приміщення належали до пайового фонду сільськогосподарського кооперативу « Діброва», який є правонаступником КСП « Лан».
10 жовтня 2018 року ОСОБА_4 , діючи в інтересах засновника СГК «Діброва» ОСОБА_2 , звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою, в якій просив провести перевірку правомірності прийняття державним реєстратором Баранівської міської ради Бабюк О.А. рішення про державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно за ОСОБА_1 , а також просив скасувати це рішення.
Обгрунтовуючи скаргу, зазначив, що збори засновників сільськогосподарського кооперативу « Діброва» не приймали жодних рішення щодо виділення цього нерухомого майна в натурі та його передачі третім особам. Окрім того, заявник поставив під сумнів факт існування свідоцтва про право власності на майновий пай, на підставі якого здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно.
27 листопада 2018 року представник ОСОБА_2 також звернувся до відповідача зі скаргою, якою доповнено обгрунтування необхідності проведення перевірки правомірності прийняття державним реєстратором вказаного рішення, зокрема зазначено, що ОСОБА_1 не був та на даний час не є членом СГК «Діброва», відтак не наділений правом на отримання майнового паю цього кооперативу. 
До скарги долучено копію Установчого договору та Статуту СГК « Діброва».
3 грудня 2018 року на адресу місця реєстрації дружини позивача, а також на адресу місця проживання останнього відповідачем направлені копії зазначеної скарги разом з додатками. Також повідомлено, що інформацію про дату, час та місце розгляду скарги Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації буде опубліковано на сайті Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України.
За наслідками розгляду скарги ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , 14 січня 2019 року комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації складено висновок, яким рекомендовано задовольнити скаргу, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 серпня 2018 року №42718788, прийняте державним реєстратором Баранівської міської ради Житомирської області Бабюк О.А., а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 листопада 2018 року №44135895, прийняте державним реєстратором Управління економічного, агропромислового розвитку, архітектури та житлово-комунального господарства Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області Захарчуком Р.О.
Висновком також рекомендовано тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора Баранівської міської ради Житомирської області Бабюк О.А. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 місяці.
При цьому, комісія встановила, що оскільки для державної реєстрації права власності у зв`язку з виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємства заявником подано акт приймання-передачі від 20 серпня 2018 року, складений ОСОБА_3 від імені СГК « Діброва» та ОСОБА_1 , та свідоцтво, видане 20 серпня 2018 року ОСОБА_3 від імені СГК « Діброва», державний реєстратор Бабюк О.А. повинна була виконати вимоги п.57-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, щодо перевірки обсягу цивільної правоздатності та дієздатності СГК « Діброва», а також обсягу повноважень ОСОБА_3 , що діяв від імені зазначеної юридичної особи, шляхом отримання та перевірки установчих документів такої юридичної особи. 
Водночас, державним реєстратором Бабюк О.А. не було належним чином перевірено обсяг цивільної правоздатності та дієздатності СГК « Діброва», а також обсяг повноважень ОСОБА_3 , оскільки до заяви не додано Статуту СГК «Діброва» та рішення (протокол) загальних зборів членів кооперативу про виділення ОСОБА_1 у власність нежитлової будівлі. 
Наказом Міністерства юстиції України від 15 січня 2019 року №126/5 скаргу ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_2 , задоволено.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 серпня 2018 року №42718788, прийняте державним реєстратором Баранівської міської ради Житомирської області Бабюк О.А.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 листопада 2018 року №44135895, прийняте державним реєстратором Управління економічного, агропромислового розвитку, архітектури та житлово-комунального господарства Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області Захарчуком Р.О.
Тимчасово заблоковано доступ державного реєстратора Баранівської міської ради Житомирської області Бабюк О.А. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на три місяці.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що державним реєстратором Бабюк О.А., в порушення вимог пункту 57-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, належним чином не перевірено обсяг цивільної правоздатності та дієздатності СГК « Діброва», а також обсяг повноважень ОСОБА_3 , що діяв від імені зазначеної юридичної особи.
Суд також прийшов до висновку про те, що розгляд скарги ОСОБА_4 відбувся з дотриманням вимог законодавства.
Колегія суддів погоджується з таким висновками, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч.2 ст18 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Частиною 4 вказаної норми також передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 3 статті 10 вказаного Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. 
Згідно з пунктом 57-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для державної реєстрації прав, що набуваються не у результаті вчинення нотаріальних дій або не на підставі документів, виданих (оформлених) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, також подаються документи, що визначають обсяг цивільної правоздатності, дієздатності фізичних та юридичних осіб, а також обсяг повноважень представника фізичної або юридичної особи.
Перевірка цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи здійснюється шляхом отримання з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань відомостей про таку особу, у тому числі її установчих документів та перевірки відповідності реєстраційної дії, яка вчиняється, обсягу її цивільної правоздатності та дієздатності.
Як встановлено судом, для реєстрації права власності на вказане нерухоме майно ОСОБА_1 надав державному реєстратору акт приймання-передачі пайового фонду сільськогосподарського кооперативу « Діброва» від 20 серпня 2018 року, підписаний головою сільськогосподарського кооперативу « Діброва» ОСОБА_3 та позивачем, а також свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) № НОМЕР_1 , виданий головою сільськогосподарського кооперативу «Діброва» Коваленком М.В. 20 серпня 2018 року.
Отже, державний реєстратор повинен був виконати вимоги пункту 57-1 зазначеного Порядку й перевірити обсяг повноважень ОСОБА_3 , який діяв від імені сільськогосподарського кооперативу « Діброва». 
Аналіз змісту частини 4 статті 18 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідчить про те, що при проведенні державної реєстрації речових прав державний реєстратор зобов`язаний перевірити відповідність речового права на нерухоме майно вимогам законодавства. Саме з метою перевірки цієї відповідності державний реєстратор Бабюк О.А. зобов`язана була з`ясувати обсяг повноважень голови сільськогосподарського кооперативу ОСОБА_3 , який підписав свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, а також акт приймання-передачі нерухомого майна.
При вирішенні спору суд першої інстанції обгрунтовано застосував положення пунктів 13 та 14 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №177, відповідно до яких майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком.
У разі набуття у власність майнового паю ( його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.
Свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства.
Отже, державний реєстратор не виконав вищезазначені положення законодавства й не перевірив обсяг повноважень ОСОБА_5 , а також відповідність вимогам законодавства набутого позивачем права власності.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно не були порушені права ОСОБА_2 .
Так, відповідно до пункту 5 частини 5 статті 37 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено.
Частиною 5 цієї норми також передбачено, що до скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором ( за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника- довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.
Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.
При зверненні до відповідача зі скаргою, представник ОСОБА_2 посилався на ту обставину, що остання є засновником СГК « Діброва», що підтверджується долученим до скарги списком.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, представник позивача зазначив, що суд першої інстанції не розмежував статус ОСОБА_2 як засновника СГК «Діброва» та як члена цього кооперативу.
Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 7 Закону України « Про кооперацію» кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах.
Засновниками кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи України та іноземних держав, які беруть участь у діяльності кооперативів через своїх представників.
Відповідно до ст. 2 Статуту СГК « Діброва» засновники кооперативу є громадяни України, які підписали установчий договір.
Статтею 10 Закону України « Про кооперацію» передбачено, що членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.
Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України « Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь у господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом.
Згідно з ч.1 ст.13 даного Закону членство в кооперативі припиняється у разі: добровільного виходу з нього; припинення трудової участі в діяльності виробничого кооперативу; несплати внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу; смерті члена кооперативу – фізичної особи; припинення діяльності кооперативу.
У ч.1 ст. 15 цього Закону зазначено, що вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.
До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, зокрема, затвердження рішення правління або голови правління про припинення членства.
Відповідно до пункту «и» частини 1 статті 24 Статуту сільськогосподарського кооперативу « Діброва» до компетенції загальних зборів членів кооперативу віднесено прийняття рішень про виключення з членів кооперативу.
Відповідно до частини 3 статті 39 Статуту у разі виходу з кооперативу громадянин має право на одержання паю натурою, грішми або цінними паперами.
Отже, правовим наслідком припинення статусу члена кооперативу є виплата паю. При цьому, підставою для припинення членства у кооперативі є рішення загальних зборів, незалежно від причин виходу зі складу членів кооперативу, які зазначені у ст. 13 Закону України « Про кооперацію».
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач та його представник посилались на ту обставину, що ОСОБА_2 4 грудня 2009 року припинила трудові правовідносини з СГК « Діброва» та отримала майновий пай шляхом видачі будівельних матеріалів, сільськогосподарської продукції, пшениці, що підтверджується довідками кооперативу ( т.1, а.с.157; т.2 а.с.30).
Однак, заслуговує на увагу та обставина, що на адвокатський запит Дубрівська сільська рада своїм листом від 3 квітня 2020 року повідомила, що інформація про видачу ОСОБА_2 сільською радою свідоцтва про право власності на майновий пай члена підприємства в Дубрівській сільській раді відсутня. До сільської ради також не надходили документи про відчуження нею належного їй майнового паю і нове свідоцтво у разі набуття у власність майнового паю ( його частини) іншій особі не видавалося.
Суду не надано рішення загальних зборів членів кооперативу про розподіл пайового фонду та виділення майна в натурі. Рішення загальних зборів щодо припинення членства ОСОБА_2 у СГК « Діброва» також відсутнє.
Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що реєстрацією права власності на спірне майно порушуються права ОСОБА_2 .
Посилання представника позивача на ту обставину, що дія Закону України «Про кооперацію» не поширюється на спірні правовідносини, спростовується змістом частин 2 та 3 статті 41 цього Закону, відповідно до яких кооперативи та кооперативні об`єднання, які створено до набрання чинності цим Законом, зобов`язані протягом року з дня набрання чинності цим Законом привести свої статути у відповідність із цим Законом. До приведення статутів у відповідність із цим Законом кооперативи та кооперативні об`єднання керуються положеннями діючих статутів у частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, створення кооперативу до набрання чинності Законом України « Про кооперацію» не свідчить про те, що його норми не регулюють правові, організаційні, економічні та соціальні аспекти його діяльності.
Відповідно до положень пунктів 9,10 та 11 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128, під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та/або його представник ( за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.
Суб`єкт розгляду скарги своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до розгляду скарги по суті, повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один із таких способів: телефонограмою ( якщо номер телефону зазначено у скарзі); шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту; засобами електронної пошти ( якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).
Копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті ( крім скаржника), не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті. Суб`єкт оскарження на інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов`язково приймаються комісією до розгляду.
Як встановлено судом, копії скарги ОСОБА_4 відповідач надіслав 3 грудня 2018 року на адресу місця проживання ОСОБА_1 та адресу місця його реєстрації. Повідомлення про дату, час та місце розгляду скарги було опубліковано на сайті Міністерства юстиції України. Отже, відповідачем дотримані вищезазначені вимоги законодавства. ОСОБА_1 своєчасно отримав копію скарги та мав можливість ознайомитися з її змістом й надати свої заперечення.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації чітко регламентований нормами спеціального законодавства. Відтак, безпідставними є доводи ОСОБА_1 про те, що при перевірці правомірності дій державного реєстратора відповідач повинен був провести службове розслідування згідно з вимогами Закону України «Про державну службу» .
Відповідно до пункту 8 Порядку під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ( далі - реєстри ), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб`єкта оскарження, і вирішує, зокрема, які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.
Таким чином, під час розгляду скарги комісія не обмежена доводами скаржника та у разі недотримання державним реєстратором вимог законодавства наділена повноваженнями вирішувати питання щодо того, які рішення, прийняті за наслідками протиправних дій, підлягають скасуванню.
Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що розгляд скарг здійснюється у строки, встановлені Законом України « Про звернення громадян» з урахуванням особливостей, передбачених Законами, які обраховуються з моменту реєстрації її суб`єктом розгляду скарги.
Матеріали справи свідчать, що при розгляді скарги відповідач не дотримався строків, встановлених законодавством, проте, як вірно зазначив суд, зазначене порушення не вплинуло на правильність висновків комісії. Розгляд цієї скарги поза межами визначеного законом строку не може бути достатньою та самостійною підставою для задоволення позовних вимог.
Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог процесуального законодавства, слід зазначити, що вичерпний перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження, міститься у ч.4 ст.274 ЦПК України. Вказана справа не входить до цього переліку, відтак відсутні підстави стверджувати, що розгляд позовних вимог ОСОБА_1 повинен був відбутися виключно за правилами загального позовного провадження.
Таким чином, рішення суду підлягає залишенню без змін.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.
                                                                                                                       Керуючись ст. ст. 259,268,367,368, 374,375,381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   залишити без задоволення, а рішення  Баранівського районного суду Житомирської області від 24 червня 2020 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: