ПОСТАНОВА
Іменем України

27 травня 2021 року 
Київ
справа №ЗД/380/78/20
адміністративне провадження №К/9901/7194/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О.А.,
суддів: Мартинюк Н.М., Соколова В.М.,
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року, постановлену у складі судді Гулкевич І.З. та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від   26 січня 2021 року, ухвалену у складі колегії суддів: Пліша М.А. (доповідач), Большакової О.О., Гінди О.М.,
І. Суть спору
1. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Табінськоий Олег Володимирович (далі - позивач) звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просив заборонити Міністерству юстиції України до вирішення справи по суті вчиняти запис в Єдиному реєстрі приватних виконавців України про зупинення діяльності Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , посвідчення № НОМЕР_2 від 02.07.2018) на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 11.11.2020, прийнятого за результатами розгляду скарги гр. ОСОБА_2 .
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
2. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року, яку залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено, заборонено Міністерству юстиції України до вирішення справи по суті вчиняти запис в Єдиному реєстрі приватних виконавців України про зупинення діяльності Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 11.11.2020, прийнятого за результатами розгляду скарги гр. ОСОБА_2 .
3. Задовольняючи заяву про забезпечення адміністративного позову, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що невжиття заходів задля попередження зупинення діяльності заявника, ймовірність якого перебуває у прямому зв`язку із внесенням Міністерством юстиції України запису до Єдиного реєстру приватних виконавців про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, прийнятого за результатом розгляду скарг, очевидно може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів заявника, на захист яких буде подано адміністративний позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Більш того, захищене в судовому порядку порушене право позивача (інтерес) взагалі може бути знівельовано наслідками застосування вчинення Міністерством юстиції України запису в Єдиному реєстрі приватних виконавців про зупинення діяльності приватного виконавця. 
ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
4. Не погоджуючись з такими рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, Міністерство юстиції України подав касаційну скаргу, в якій посилається неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. про забезпечення позову відмовити.
5 Свої вимоги скаржник мотивує тим, що приймаючи оскаржувані рішення, судами попередніх інстанцій не взято до уваги висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що містяться у постановах від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 03.10.2018 у справі № 826/5233/18, від 28.02.2019 у справі № 826/2259/18 та неправильно застосовані норми матеріального права, а саме положення статті 39 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", що призвело до невідповідності висновків судів обставинам справи.
5.1. Скаржник зауважує, що судами попередніх інстанцій у порушення вимог статті 242 КАС України не наведено обґрунтування очевидності порушення прав, свобод та інтересів заявника, а також того, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Вказує, що відсутня мотивація твердження про те, що захищене в судовому порядку порушене право позивача (інтерес) може бути знівельовано наслідками застосування вчинення Міністерством юстиції України запису в Єдиному реєстрі приватних виконавців про зупинення діяльності приватного виконавця. 
5.2. Крім того, скаржник зазначає, що у даному випадку, суд заборонив Міністерству вчиняти запис в Єдиному реєстрі приватних виконавців про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. Разом з цим, приватним виконавцем подано позовну заяву щодо визнання протиправним та скасування рішення Дисииплінарної комісії. Таким чином, судами, забезпечено позов шляхом заборони вчиняти дії, що не є предметом оскарження. Зазначене не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, та забезпечення зазначеного адміністративного позову в такий спосіб виходить за межі підстав забезпечення позову, передбачених пункту 5 частини третьої статті 151 КАС України. Поряд з цим, з аналізу норм КАС України вбачається, що поняття «захист права на майбутнє» чинним законодавством не передбачено. Крім того варто зазначити, що обов`язковою умовою для забезпечення адміністративного позову, є наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення», яке може бути виявлено судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.
6. Заявник своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися, що відповідно до  статті 338 КАС України  не перешкоджає касаційному перегляду справи.
IV. Джерела права й акти їх застосування 
7. Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями  150,  151 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.
8. Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
9. Відповідно до вимог частини першої  статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України  суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
10. Згідно з частиною другою  статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України  забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
11. Відповідно до частин першої та другої  статті 151 КАС України  позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
11.1. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
12. Пунктом 5 частини третьої статті 151 КАС України визначено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.
13. Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" №1403-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1403-VIII) визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. 
14. Згідно з частинами першою, дев`ятою статті 39 Закону №1403-VIII дисциплінарна комісія приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія) утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків. Рішення Дисциплінарної комісії оформлюється протоколом, який підписують усі присутні на засіданні члени комісії.
15. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 41 Закону №1403-VIII за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: 1) попередження; 2) догана; 3) зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; 4) припинення діяльності приватного виконавця. 
15.1. Рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України.
15.2. Про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
V. Оцінка Верховного Суду
16. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.
17. З аналізу наведених правових норм випливає, що метою забезпечення адміністративного позову є захист прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів. Відтак, вжиття судом заходів забезпечення позову покликане своєчасно унеможливити настання негативних та непоправних наслідків, які можуть настати в результаті невжиття таких заходів. Тобто, невідворотність наслідків означатиме, що спірні правовідносини не зможуть існувати в майбутньому у первісному вигляді у випадку незастосування заходів забезпечення позову.
18. Суд у кожному випадку повинен встановити чи є захід забезпечення позову, про який клопоче позивач, таким, що відповідає меті і завданням правового інституту забезпечення позову. Також, суд має вказати мотиви, які слугували причиною постановленню ухвали про забезпечення позову, зокрема, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
19. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
20. При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
21. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
22. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
23. Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних  законом  інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
24. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 30 вересня 2020 року у справі № 640/1305/20, від 24 листопада 2020 року у справі №640/9636/20.
25. Так, предметом розгляду даної справи є рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 11 листопада 2020 року в частині застосування до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на два місяці.
26. В свою чергу, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Табінський О.В. своєю заявою, як засіб забезпечення позову до подання позовної заяви просив заборонити Міністерству юстиції України до вирішення справи по суті вчиняти запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України про зупинення діяльності заявника.
27. Відтак, фактично метою звернення скаржника до суду із відповідною заявою є зупинення дії дисциплінарного стягнення, законність чи протиправність накладення якого є предметом дослідження за результатами окремого судового розгляду.
28. З матеріалів справи вбачається, що заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на те, що невжиття заходів        забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його ухвалення на користь заявника, оскільки оскаржуване рішення вважатиметься скасованим з моменту набрання судовим рішенням законної сили.
29. Таким чином, задоволення даної заяви про забезпечення позову, шляхом зупинення дії правового акта індивідуальної дії про накладення дисциплінарного стягнення шляхом зупинення діяльності Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича та заборони його реалізації, є фактично продовженням виконання скаржником своїх службових обов`язків.
30. Проте ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою зміни таких правовідносин.
31. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 5 вересня 2019 року в справі № 01-07/12/18, від 18 лютого 2021 року в справі №ЗД/380/35/20, 17 березня 2021 року в справі №640/19167/20, в яких фактичні обставини є майже ідентичними зі справою, що розглядається.
32. До того ж забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 11 листопада 2020 року фактично є вирішенням спору по суті, оскільки приватний виконавець в подальшому здійснюватиме виконавчі дії, незважаючи на те, що спірне рішення, дію якого зупинено, прийнято з підстав порушення вимог законодавства при здійсненні виконавчого провадження, що може в подальшому зашкодити правам третіх осіб.
33.   Щодо визначеної позивачем підстави для забезпечення позову про наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності оскаржуваного рішення, Верховний Суд зазначає, що в цьому випадку наявність ознак протиправності оскаржуваного акту може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Застосування заходів забезпечення позову в цьому випадку фактично вирішує справу по суті предмету позову.
34. З огляду на вищенаведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про необґрунтованість заяви приватного виконавця про забезпечення позову та як наслідок, відсутності правових підстав для його задоволення.
35. Відповідно до частини першої  статті 351 КАС України  підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
36. За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
VІ. Судові витрати
37. Відповідно до частини другої  статті 139 КАС України  при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
38. Отже, загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому відповідачу - суб`єкту владних повноважень, можуть компенсуватись лише документально підтвердженні витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, оскільки суб`єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов`язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді. Такі обмеження у можливостях суб`єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних відносинах із владою.
39. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 666/754/16-а та від 16 січня 2020 року у справі № 360/4447/18.
40. Враховуючи те, що в ході судового розгляду справи відповідачем витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз не здійснювалось, сплачені суми судового збору відповідачу як суб`єкту владних повноважень компенсації не підлягають.
Керуючись статтями  3,  341,  345,  349,  351,  355,  356,  359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.
2. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2021 року у справі №ЗД/380/78/20 скасувати.
3. Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича про забезпечення позову.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. А. Губська

Судді                                                                                                                                    
Н.М. Мартинюк

В.М. Соколов