Справа № 463/896/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р. 
Провадження № 33/811/418/21                 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        21 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Давидова О.А., розглянувши їх спільну апеляційну скаргу на постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 10 березня 2021 року, 
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 454 грн. 
Згідно постанови,  ОСОБА_1 21 січня 2021 року о 00 год. 05 хв. по вул.Шота Руставелі, 2 у м.Львові, керував автомобілем марки «Volvo V40» р.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість, зіниці очей не реагують на світло), від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у медичному закладі, що засвідчується висновком лікаря нарколога №000161 від 21.01.2021, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Давидов О.А. подали спільну апеляційну скаргу, в якій просять скасувати таку та провадження у справі за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, закрити за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Вважають, що постанова від 10.03.21 року винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягнуло за собою необґрунтоване стягнення, як вид покарання за адміністративні правопорушення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.
Судом, під час розгляду не було дотримано вимог ст.268 КУпАП, а саме: у відповідності до положень вказаної вище статті, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження, оскаржити постанову.
ОСОБА_1 та сторона захисту вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки останній не керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння і тому не є суб`єктом вказаного правопорушення.
Ознаки наркотичного сп`яніння на момент зупинення та звернення до ОСОБА_1 працівниками поліції в останнього були відсутні. Вказані обставини можуть на думку сторони захисту підтверджуватись відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції і суперечить протоколу судового засідання та постанови суду в частині оцінки доказів.
Крім цього, на пропозицію працівників поліції проїхати в медичний заклад для проведення обстеження, останній погодився. Після спілкування з лікарем КНП ЛОР «Львівського обласного медичного центру превенції та узалежнень» ОСОБА_2 йому було запропоновано здати відповідний аналіз сечі. Протягом тривалого часу ОСОБА_1 по об`єктивним фізіологічним можливостям його організму не зміг цього зробити.
В той же час згідно п.12 вищевказаної Інструкції предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.
У відповідності до п.13 даної Інструкції для дослідження біологічного середовища може використовуватись кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних в пункті 12 цього розділу. Вказані дослідження відповідним лікарем не були проведені, що дає підстави стверджувати, що висновок №001161 від 21.01.21 року не відповідає об`єктивним обставинам і є недопустимим доказом.
Інших належних доказів вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення в суді першої інстанції не було досліджено.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та виступ адвоката Давидова О.А., які підтримали апеляційну скаргу, просили таку задовольнити, вивчивши матеріали справи № 463/896/21 та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. 
Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення. 
Порушень норм матеріального чи процесуального права, в тому числі порушень процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було. 
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, та за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи. 
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку і навів у постанові.
Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, в присутності лікаря-нарколога ОСОБА_2 , про що здійснено відмітку у висновку № 000161 від 21.01.2021, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Сам факт відмови від походження огляду тягне за собою відповідальність за цією статтею. При цьому не має значення чи перебував водій у стані сп`яніння. 
На відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано, що ОСОБА_1 у медичному закладі було надано можливість здати відповідний аналіз на підтвердження чи спростування перебування у стані наркотичного сп`яніння, однак він такою можливість не скористався, як і не наполягав на проведенні огляду за допомогою інших альтернативних засобів та способів.
Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість, зіниці очей не реагують на світло, відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Поряд з цим, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що Постанову про накладення адміністративного стягнення за скоєне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП виконав, оплативши щтраф (а.с.4), що в свою чергу підтверджує факт керування транспортним засобом та спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині. 
Підстав для скасування постанови суду, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено. 
Апеляційний суд вважає, що стягнення у виді штрафу в розмірі 10200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, накладене у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, з дотриманням вимог ст.33 КУпАП та є безальтернативним.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги в цілому та вважає, що підстав для її задоволення немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Давидова Олександра Анатолійовича – залишити без задоволення, а постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 10 березня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення – без змін, 
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                        Партика І.В.