УХВАЛА 
 
02 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 757/71432/17-ц
провадження № 61-5237св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року в складі колегії суддів: Соколової В. В., Андрієнко А. М., Поліщук Н. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина. Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), в якому, з урахуванням уточнень, просив:
- стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за депозитним договором № SAMDN25000736780231, укладеним між ним та АТ КБ «ПриватБанк» 26 липня 2013 року, у сумі 202 750 грн;
- стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за депозитним договором № SAMDN01000709203145, укладеним між ним та АТ КБ «ПриватБанк» 22 січня 2010 року, у сумі 10 000,00 дол. США.
 
Позовна заява мотивована тим, що 26 липня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір №SAMDN25000736780231, на виконання якого на рахунок № НОМЕР_1 позивачем було внесені 202 750,00 грн.
Навесні 2014 року, у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АРК та міста Севастополя, його рахунок було безпідставно заблоковано відповідачем, а нарахування відсотків було припинено, тому з метою отримання належних йому коштів та нарахованих по ним відсоткам, позивач неодноразово звертався до банку із вимогою поновити йому доступ до рахунку, але дані вимоги банком виконані не були. 
17 жовтня 2017 року він звернувся до АТ КБ «Приватбанк» (Головний офіс у м. Дніпро) із заявою про розірвання депозитного договору, видачу вкладу, нарахованих відсотків за вкладом та надання інформації, яка залишена відповідачем без задоволення.
У березні 2018 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій заявив додаткові позовні вимоги, посилаючись на те, що 22  січня 2010 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» було укладено депозитний договір №SAMDN01000709203145, за яким на рахунок № НОМЕР_2 були внесені 10000,00 дол. США. 
Посилаючись на те, що відповідач безпідставно не виконує свої зобовязання за депозитними договорами №SAMDN25000736780231 та №SAMDN01000709203145,  ОСОБА_1  просив задовольнити його позов та стягнути з відповідача грошові кошти за вказаними договорами банківських вкладів з урахуванням процентів та штрафних санкцій (пені у розмірі 3% річних на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», 3% річних та інфляційних втрат).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року  в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не додано належних доказів на підтвердження того, що між ним та банком виникли правовідносини з приводу укладення договорів банківського вкладу.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Постановою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 :
- за договором № SAMDN25000736780231 від 26 липня 2013 року вклад у сумі 202 750 грн, проценти за користування вкладом у розмірі 126 488 грн 26 коп., пеню у розмірі 3 % річних за кожен день прострочення у розмірі 202  750 грн, 3 % річних в розмірі 2 399 грн 67 коп., інфляційні втрати в розмірі 11 374 грн 28 коп.;
- за договором № SAMDN01000709203145 від 22 січня 2010 року вклад в розмірі 10 тис. дол. США, проценти за користування вкладом в розмірі 2  233,97 дол. США, пеню у розмірі 3 % річних за кожен день прострочення у розмірі 250 тис. грн; 3 % річних в розмірі 3 108 грн 13 коп.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем на підтвердження внесення коштів на депозитні рахунки надано відповідні банківські документи і сторонами визнаються обставини щодо укладення двох депозитних договорів, а неналежне їх виконання відповідачем обґрунтовується лише припиненням діяльності філії в АРК, проте припинення діяльності відокремлених підрозділів не є підставою для невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Оскільки між сторонами не припинилися зобов`язальні відносини щодо повернення вкладів, позивач має право на отримання процентів за користування його коштами у розмірі, що сплачується банком за вкладом на вимогу у розмірі 1  % річних. Також враховуючи, що банк не виконав вимогу позивача про розірвання договорів банківського вкладу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України за наведеним розрахунком суду, а також пені у розмірі 3% відповідно до вимог частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру пені.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У березні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 24  лютого 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 та залишити в цій частині в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2019 року.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 757/1536/15-ц, 18 травня 2018 року в справі № 761/18883/15-ц, 05 червня 2019 року в справі № 757/32522/17-ц, 31 липня 2019 року в справі №  201/13687/16-ц, 02 жовтня 2019 року в справі № 20118575/17, 20 грудня 2019 року в справі № 757/18977/18-ц, 29 січня 2020 року в справі №  757/53464/18, 19 лютого 2020 року в справі № 757/49408/18-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, посилається на те, що апеляційний суд прийняв постанову із неповним з`ясуванням обставин, які мають суттєве значення для справи (пункт 4 частини другої статті 389, стаття 411 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження дотримання письмової форми договору банківського вкладу та недоведеність позивачем внесення грошових коштів на банківські рахунки. Також відповідач заперечує розмір стягнутої пені та просить Верховний Суд зменшити нараховану суму пені до розміру процентів (які підлягатимуть нарахуванню та стягненню по кожному договору банківського вкладу), тобто до розміру збитків в розумінні статті 22 ЦК України. 
 
Відзив до суду касаційної інстанції не поданий.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу №  757/71432/17-ц з Печерського районного суду м. Києва. Зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до закінчення касаційного провадження.
 
У червні 2020 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2021 року справу №  757/71432/17-ц призначено до розгляду.
 
Позиція колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
 
Установлено, що предметом спору у цій справі є стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» суми банківських вкладів, процентів, 3% річних, інфляційних втрат та пені відповідно до вимог частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Встановлено, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 19 серпня 2020 року направив на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу №320/5115/17 за позовом  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів, трьох процентів річних та неустойки (пені) за договорами банківських вкладів за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року.
Направляючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд вважав за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі  № 761/26293/16-ц (провадження № 6-64цс19), а також для вирішення виключної правової проблеми, що є необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки існує очевидна необхідність формування єдиної правозастосовчої практики у спорах про повернення грошових коштів, розміщених за договорами банківського вкладу та банківського рахунка, щодо нарахування пені за несвоєчасне повернення цих грошових коштів вкладнику (клієнту).
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду наполягала, що передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідальність банку як виконавця фінансових послуг у вигляді сплати споживачеві пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за кожний день прострочення виконання надання послуги настає лише у випадку, коли у відповідному договорі (банківського вкладу або банківського рахунка) сторони встановили, що така послуга є оплачуваною, і визначили її вартість. В іншому випадку необхідно застосовувати положення вказаної правової норми про те, що у разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (при цьому законодавець не вказує вид неустойки - штраф чи пеню, що підлягає сплаті). Наведена конструкція правової норми дозволяє зробити висновок про те, що в такому випадку три відсотки обчислюються від загальної вартості замовлення одноразово, а не за кожний день прострочення, тобто є штрафом, а не пенею, що цілком узгоджується з положеннями статей 549-552 ЦК України, якими врегульовано питання застосування неустойки як виду забезпечення виконання зобов`язання, зокрема, що штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 цього Кодексу).
Також колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала за необхідне відступити від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 20 березня 2019 року у справі №  761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), щодо застосування у подібних правовідносинах частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Велика Палата Верховного Суду вважала мотиви, викладені в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року обґрунтованими та ухвалою від 15  вересня 2020 року прийняла вказану справу до свого розгляду.
За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.
Враховуючи, що справа № 320/5115/17 за позовом  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів, трьох процентів річних та неустойки (пені) за договорами банківських вкладів передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а у справі, що переглядається, досліджуються подібні правовідносини, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду визнає за обґрунтоване зупинити касаційне провадження у цій справі до вирішення іншої судової справи у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.
Керуючись статтями пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 757/71432/17-цза позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення вкладу, процентів та штрафних санкцій, за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020  року в складі колегії суддів: Соколової В. В., Андрієнко А. М., Поліщук  Н.  В., до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №  320/5115/17.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	В. С. Жданова	
 	А. Ю. Зайцев	
 	Є. В. Коротенко	
 	В. М. Коротун