Ухвала
іменем України
 
24 червня 2021 року
м. Київ
справа № 308/2231/18
провадження № 51-858ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 січня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 травня 2021 року щодо нього.
Встановлені обставини
За вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 січня 2021 року ОСОБА_4  визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 13 травня 2021 року апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишив без задоволення, а зазначений вирок міськрайонного суду щодо ОСОБА_4 – без зміни.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить скасувати вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 січня
2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 травня 2021 року щодо нього і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений у касаційній скарзі не навів правового обґрунтування незаконності рішень судів першої й апеляційної інстанцій, як він мав зробити відповідно до вимог статей 412–414 КПК.
Так він у касаційній скарзі не зазначено, які норми матеріального і процесуального закону порушено судами, у чому полягають такі порушення, як вони вплинули на законність, обгрунтованість та справедливість постановлених вироку й ухвали, і чому такі порушення слід відносити саме до підстав для скасування цих судових рішень із огляду на положення статей 370, 371, 374, 404, 412–414 і 419 КПК та статей 50, 65, 75 і
ч. 1 ст. 121 КК у їх взаємозв`язку.
Касаційна скарга не містить вказівки на те, у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення), усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК відмовив суд апеляційної інстанції; яких конкретно доводів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Також засуджений у касаційній скарзі не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду
на спростування доводів в апеляційних скаргах із посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права. Натомість він наголошує на однобічності й неповноті судового розгляду та на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом для перегляду судових рішень касаційним судом.
Крім того, засуджений не зазначив, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3 ст. 427 КПК.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 січня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 травня 2021 року щодо нього і встановити строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3