Справа № 128/2494/20
Провадження № 22-ц/801/724/2021
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року	Справа № 128/2494/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Оніщука В.В.,
суддів: Денишенко Т.О., Копаничук С.Г.,

учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство «Мегабанк»,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Мегабанк" на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Шевчук Л.П., в залі суду,

встановив:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство "Мегабанк" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 13.03.2017 між ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір: №40-008-844-2-17-Г (з ануїтетними платежами), відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 50 000,00 грн з терміном повернення 12.03.2019 зі сплатою 10% річних та кредитний договір: №41-008-824-2-17-Г (з ануїтетними платежами), відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 25 000,00 грн з терміном повернення 12.03.2020 зі сплатою 5% річних.
Позивач виконав зобов`язання за кредитними договорами, про що свідчать: заяви на видачу готівки №TR.1586067.1571.2015 від 13.03.2017, виписка з рахунку № НОМЕР_1 за період з 13.03.2017 по 31.07.2020, заява на видачу готівки №TR.1586095.1654.2015 від 13.03.2017, виписка з рахунку № НОМЕР_2 за період з 13.03.2017 по 31.07.2020. 
Відповідно до п. 3.2.1 кредитних договорів відповідач зобов`язалася повернути кредит в повному обсязі до 16:00 год 12.03.2019 та до 16:00 год 12.03.2020, відповідно. 
П. 1.7 кредитних договорів передбачено, що ці договори є договорами приєднання до Правил обслуговування клієнтів в ПАТ «Мегабанк». Згідно з п. 5.6 кредитних договорів своїм підписом відповідач підтверджує, що з Правилами, які розміщені на офіційному сайті позивача www.megabank.ua та/або у відділеннях банку, а також умовами договору, ознайомлена і згодна. Шрифт тексту, що застосований у Правилах, Договорі та додатках до нього, жодним чином не ускладнюють його читання та розуміння змісту та суті цих документів. Відповідно до п. 3.2.3 договорів, відповідач зобов`язалася своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах. 
З 01.02.2018 відповідачкою порушуються строки та умови сплати платежів за кредитами, що призвело до виникнення заборгованості, загальна сума якої за кредитним договором №40-008-844-2-17-Г становить 87 867,52 грн, з яких: 28 043,69 грн – сума залишку по кредиту, 49,78 грн – сума відсотків за користування кредитними коштами, 27 500,00 грн – штраф; за кредитним договором №41-008-824-2-17-Г загальна сума заборгованості становить 18 424,55 грн, з яких: 18 424,55 грн – сума залишку по кредиту, 32,76 грн – сума відсотків за користування кредитними коштами, 13 750,00 грн – штраф.
З урахуванням наведеного, позивач звернувшись в суд, просив стягнути з відповідачки на його користь вказану заборгованість за кредитними договорами, а також стягнути витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20 січня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованість: за кредитним договором №40-008-844-2-17-Г від 13.03.2017 станом на 01.08.2020 в сумі 28 093,47 грн, яка складається з суми залишку по кредиту в розмірі 28 043,69 грн та залишку нарахованих і несплачених відсотків в розмірі 49,78 грн; за кредитним договором №41-008-824-2-17-Г від 13.03.2017 станом на 01.08.2020 в сумі 18 524,05 грн, яка складається з суми залишку по кредиту в розмірі 18 424,55 грн, залишку нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 32,76 грн та залишку нарахованих і несплачених комісій в розмірі 66,74 грн.
У задоволенні позовних вимог про стягнення суми штрафу в розмірі 27 500,00 грн по кредитному договору №40-008-844-2-17-Г від 13.03.2017 та суми штрафу в розмірі 13 750,00 грн по кредитному договору №41-008-824-2-17-Г від 13.03.2017 – відмовлено. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання у строк, встановлений договорами. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачки сум штрафу за кредитними договорами №40-008-844-2-17-Г та №41-008-824-2-17-Г в розмірі 27 500,00 грн та 13 750,00 грн, відповідно, місцевий суд виходив з того, що згідно умов кредитних договорів, штрафні санкції позичальнику нараховувались не у відсотках від суми невиконаного зобов`язання, а на всю суму кредиту, що суперечить положенням ч. 2 ст. 549 ЦК України. 
АТ «Мегабанк» не погодившись із вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що вказане рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
В апеляційній скарзі зазначено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитними договорами, а саме порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів, позивач, згідно п. 4.10 кредитних договорів, облікував заборгованість за кредитами в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості та обчислив суми штрафів по кредитним договорам у відсотках від неналежного виконання зобов`язання, а не від суми невиконаного зобов`язання, як про це зазначив суд першої інстанції. 
Також у апеляційній скарзі зазначено, що позивач звернувся із позовом про стягнення заборгованості та неустойки за кредитним договором. При цьому, підставою для нарахування штрафних санкцій стало невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів. 
На апеляційну скаргу ОСОБА_1 надано відзив, у якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити. 
Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 13.03.2017 між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитні договори №40-008-844-2-17-Г та №41-008-824-2-17-Г (а.с. 7, 10).
Відповідно до умов кредитного договору №40-008-844-2-17-Г ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 50 000,00 грн та зобов`язалася сплачувати проценти за користування кредитними коштами в сумі 10% річних. Відповідно до умов кредитного договору №41-008-824-2-17-Г ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 25 000,00 грн та зобов`язалася сплачувати проценти за користування кредитними коштами в сумі 5% річних
За умовами вказаних кредитних договорів, які за своїм змістом є ідентичними, кредит надається на строк з 13.03.2017 по 12.03.2019 за договором №40-008-844-2-17-Г та на строк з 13.03.2017 по 12.03.2020 за договором №41-008-824-2-17-Г (п. 1.2 Договору). Кредит надається на споживчі цілі, шляхом видачі з каси банку готівкою. Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими договором. Визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, а також графік платежів наведено у Додатку №1 до договору, який є невід`ємною його частиною. Тип процентної ставки за договором – фіксована процентна ставка (п.п. 1.3-1.6).
Пунктом 4.5 визначено, що розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтентного платежу та суму щомісячної комісійної винагороди за кредитним договором №40-008-844-2-17-Г складає 3 068,06 грн, за кредитним договором №41-008-824-2-17-Г складає 1 476,34 грн.
П. 6.3 договорів визначено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів позичальник сплачує кредитодавцю штраф в розмірі 45% від суми кредиту.
Додатком №1 до даних кредитних договорів є Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с. 8-9, 11-12).
Відповідно до вказаного Додатку №1 до кредитного договору №40-008-844-2-17-Г сума кредиту становить 50 000,00 грн, термін кредитування – 24 місяці, процентна ставка за кредитом – 10% річних, сума щомісячного ануїтентного платежу становить 3 068,06 грн, яка складається із суми погашення основної суми кредиту, процентів за користування та комісії. Окрім того, у даному додатку міститься графік платежів.
Відповідно до Додатку №1 до кредитного договору №41-008-824-2-17-Г сума кредиту становить 25 000,00 грн, термін кредитування – 36 місяців, процентна ставка за кредитом – 5% річних, сума щомісячного ануїтентного платежу становить 1 476,34 грн, яка складається із суми погашення основної суми кредиту, процентів за користування та комісії. У даному додатку міститься графік платежів.
Згідно заяви на видачу готівки № НОМЕР_3 ОСОБА_1 13.03.2017 в касі банку – АТ «Мегабанк» отримала кошти в сумі 50 000,00 грн (а.с. 13).
Згідно заяви на видачу готівки №TR.1585095.1654.2015 ОСОБА_1 13.03.2017 в касі банку – АТ «Мегабанк» отримала кошти в сумі 25 000,00 грн. (а.с. 14).
Отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів в зазначених сумах також підтверджується і Виписками по особовому рахунку (а.с. 15-34).
З розрахунку заборгованості за кредитним договором №40-008-844-2-17-Г вбачається, що станом на 01.08.2020 загальна сума заборгованості становить 55 593,47 грн, з яких 28 043,69 грн – залишок по кредиту, 49,78 грн – залишок нарахованих та несплачених відсотків, 27 500,00 грн – штраф (22 500,00 грн – штраф згідно п. 6.3 Договору, 5 000,00 грн – штраф згідно п.п. 3.2.4, 6.2 Договору) (а.с. 5).
З розрахунку заборгованості за кредитним договором №41-008-824-2-17-Г вбачається, що станом на 01.08.2020 загальна сума заборгованості становить 32 274,05 грн, з яких 18 424,55 грн – залишок по кредиту, 32,76 грн – залишок нарахованих та несплачених відсотків, 66,74 грн – залишок нарахованої та несплаченої комісії, 13 750,00 грн – штраф (11 250,00 грн – штраф згідно п. 6.3 Договору, 2 500,00 грн – штраф згідно п.п. 3.2.4, 6.2 Договору) (а.с. 6).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання у строк, встановлений договором. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, з огляду на наступне. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
З урахуванням встановлених у справі обставин, судом першої інстанції зроблено висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми залишку по кредиту та залишку нарахованих і несплачених відсотків, в цій частині рішення суду сторонами не оскаржується, тоді як згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно в цій частині законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не є предметом перевірки.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача сум штрафу за кредитними договорами №40-008-844-2-17-Г та №41-008-824-2-17-Г в розмірі 27 500,00 грн та 13 750,00 грн, відповідно, місцевий суд виходив з того, що згідно умов кредитних договорів, штрафні санкції позичальнику нараховувались не у відсотках від суми невиконаного зобов`язання, а на всю суму кредиту, що суперечить положенням ч. 2 ст. 549 ЦК України. 
Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість по штрафу.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).
Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
З п. 6.3 кредитних договорів від 13.03.2017 вбачається, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та\або комісійної винагороди понад 90 календарних днів позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми Кредиту.
Відтак, судом зроблено правильний висновок про те, що сплата штрафу у відсотках від суми кредиту встановлена у кредитних договорах, суперечить вимогам статті 549 ЦК України.
Конституційним Судом України у рішенні від 10.11.2011 у справі №1-26/2011 викладено висновки, за якими держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава, як вказується у цьому рішенні, забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин ( споживача) а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Конституційний Суд України у своєму рішенні вказав, що дія положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яка передбачає такі права споживача, зокрема право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; та інші, поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту.
Таку умову договору, як незаконну, відповідно теж слід вважати нікчемною та такою, що не підлягає визнанню недійсною.
Згідно зі статтею 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що відповідатиме встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідачки штрафів, при цьому доводи апеляційної скарги про те, що позивач облікував заборгованість за кредитами в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості та обчислив суми штрафів по кредитним договорам у відсотках від неналежного виконання зобов`язання, а не від суми невиконаного зобов`язання, є безпідставними. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.
Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за АТ «Мегабанк».
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Мегабанк" залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 січня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: Т. О. Денишенко

С. Г. Копаничук