ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року	Львів	Справа № 140/15037/20 пров. № А/857/3116/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Довгої О.І., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року (ухвалене головуючим – суддею Дмитрук В.В. у м. Луцьк) у справі № 140/15037/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправним та скасування припису,

                                                           ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № ВЛ 1529/407/АВ/П від 06.10.2020.
В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що за результатами інспекційного відвідування інспектором Управління Держпраці у Волинській області Корчмарчук О.В. були виявлені порушення, а саме: при звільненні ОСОБА_2 не виплачені всі суми, що належали йому від ФОП ОСОБА_1 , чим порушена вимога частини першої статті 116 КЗпП України, про що складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 06.10.2020 №ВЛ 1529/407/АВ та винесено припис про усунення виявлених порушень №ВЛ 1529/407/АВ/П від 06.10.2020. Не погоджуючись із винесенням припису, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано припис про усунення виявлених порушень № ВЛ 1529/407/АВ/П від 06.10.2020, винесений Управлінням Держпраці у Волинській області.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що вини за несвоєчасну виплату належних працівникові сум при звільненні у ФОП ОСОБА_1 немає, оскільки позивачем було вчинено всі можливі заходи для вручення заробітної плати працівнику, а ним в свою чергу навмисно вчинялися дії щодо неотримання заробітної плати. 
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення застосував до спірних відносин Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295, який був скасовано постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі № 826/8917/17. Крім цього зазначає, що 09.07.2020, в день звільнення ОСОБА_2 , позивач не здійснила повного розрахунку. Факт невиплати всіх належних ОСОБА_2 коштів ФОП ОСОБА_1 визнавався. Разом з цим 07.12.2020 управлінню стало відомо, що ОСОБА_2 отримав грошовий переказ, сума якого дорівнює сумі невиплачених роботодавцем коштів від ФОП ОСОБА_1 . Відповіддю на припис від 08.10.2020 ФОП ОСОБА_1 повідомила, що здійснила спробу виконання припису (факт здійснення спроби виконання згадується в позовній заяві та підтверджується доданою до відзиву квитанцією про грошовий переказ). Отже, оскаржуваний припис про усунення виявлених порушень від 06.10.2020 № ВЛ 1529/407/АВ/П належним чином виконаний в повному обсязі, про що інспектором праці Корчмарчук О.В. зроблено відповідну відмітку в графі 5 таблиці припису. Відтак враховуючи факт належного виконання припису позивачем, унеможливлює його скасування та підтверджує факт визнання останньою його правомірності. 
Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині– без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції — скасувати, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 20.05.2020 звернувся із заявою до Управління Держпраці у Волинській області про порушення стосовно нього законодавства про працю (а.с. 44).
Відповідно до направлення Головного управління Держпраці у Волинській області №394 від 29.09.2020 на проведення заходу державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування, інспектором Корчмарчук О.В. проводилося інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 на предмет додержання законодавства про працю в частині щодо оплати праці, видачі трудових книжок (а.с. 5).
За наслідками інспекційного відвідування, інспектором праці Корчмарчук О.В. складено акт інспекційного відвідування №ВЛ 1529/407/АВ від 06.10.2020, у якому зафіксовані порушення законодавства про працю, допущені ФОП ОСОБА_1 , а саме: порушення частини першої статті 116 КЗпП України, частини першої статті 115 КЗпП України (а.с. 6-8).
В подальшому відповідачем було винесено припис про усунення виявлених порушень № ВЛ 1529/407/АВ/П від 06.10.2020, яким зафіксовано порушення позивачем законодавства про працю, а саме: при звільненні працівників виплата всіх сум, що належали їм від підприємства, не проводилась в день звільнення, чим порушено частину першу статті 116 КЗпП України; у ФОП ОСОБА_1 наявна заборгованість із виплати заробітної плати, тобто порушена норма частини першої статті 115 КЗпП України, зокрема, з березня 2020 року по день здійснення інспекційного відвідування ОСОБА_2 заборговано заробітну плату на суму 5 440, 28 грн. (а.с.9-10).
Позивач вважаючи, що прийнятий припис є протиправним, звернувся до суду з відповідним позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).
Вимогами ст.144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Правовими положеннями ст. 259 КЗпП України регламентовано, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Пунктом 7 Положення № 96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
У свою чергу, Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 (далі - Порядок № 823).
Порядок № 823 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 № 1986-IV та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Відповідно до п. 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження) (п. 3 Порядку №823).
Згідно з п. 1 ч. 5 Порядку № 823 підставами для здійснення інспекційних відвідувань є, зокрема, звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.
Пунктами 16, 17 Порядку № 823 визначено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці.

Згідно з п. 18 Порядку № 823 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Відповідно до пп. 20, 21 Порядку № 823 припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.

Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

Припис складається у двох примірниках, що підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.

Згідно з п. 22 Порядку № 823 стан виконання припису перевіряється після закінчення зазначеного в ньому строку виконання. Якщо об`єкт відвідування не надав відповіді або надав її в обсязі, недостатньому для підтвердження факту виконання припису, проводиться інспекційне відвідування з підстави, наведеної у підпункті 8 пункту 5 цього Порядку.

Таким чином, у випадку виявлення порушень трудового законодавства, Держпраці виносить припис про усунення виявлених порушень, який є обов`язковим для виконання у визначені строки.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що після інспекційного відвідування посадовою особою Управління Держпраці складено оскаржуваний припис, про усунення виявлених порушень, яким зафіксовано порушення позивачем законодавства про працю, а саме: при звільненні працівників виплата всіх сум, що належали їм від підприємства, не проводилась в день звільнення, чим порушено частину першу статті 116 КЗпП України; у ФОП ОСОБА_1 наявна заборгованість із виплати заробітної плати, тобто порушена норма частини першої статті 115 КЗпП України, зокрема, з березня 2020 року по день здійснення інспекційного відвідування ОСОБА_2 заборговано заробітну плату на суму 5 440, 28 грн.

Позивач не погоджуючись з оскаржуваним приписом в частині порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України, щодо не виплати всієї суми при звільненні ОСОБА_2 , звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим контролюючим органом порушень позивачем, в частині законодавства про працю, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Приписами ст. 117 КЗпП України, визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, вирішуючи питання про покладення на власника або уповноважений орган відповідальності за несвоєчасну виплату належних працівникові сум при звільненні суд повинен встановити наявність підстав для проведення таких виплат у день звільнення працівника, а також наявність вини відповідної установи.

Як слідує з матеріалів справи, що ФОП ОСОБА_1 звільнила 09.07.2020 працівника ОСОБА_2 з посади водія автотранспортних засобів згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України - прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. На підтвердження даного факту позивачем було надано інспектору праці акти про відсутність на робочому місці ОСОБА_2 .

Разом з цим позивачем 08.10.2020 було здійснено спробу вручити заробітну плату ОСОБА_2 , шляхом поштового переказу, що підтверджується поштовою квитанцією (заявою на приймання переказу) ПН 215600426655 від 08.10.2020.

Враховуючи вручення заробітної плати ОСОБА_2 шляхом поштового переказу, інспектором праці Корчмарчук О.В. зроблено відповідну відмітку 07.12.2020 в графі 5 таблиці припису від 06.10.2020 № ВЛ 1529/407/АВ/П (а.с. 81).

Тобто матеріалами справи підтверджується порушення позивачем вимог ст. 116 КЗпП України, а саме не виплата ОСОБА_2 при звільненні всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації в день звільнення – 09.07.2020.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача знайшли свого підтвердження та спростовують висновки суду першої інстанції, які зроблені без врахування всіх фактичних обставин справи, що в своїй сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити і рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року у справі № 140/15037/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Р. М. Шавель