КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №761/32150/2017                                                                              Головуючий у І інстанції - Рибак М.А.
апеляційне провадження №22-ц/824/4788/2021                                        Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
28 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
 
встановив:
 
У вересні 2017 року ТОВ «Глобал Спліт» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 липня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач та відповідачем було укладено кредитний договір №14-194/08-А, відповідно до умов якого банк надав відповідачу в тимчасове користування кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 21468 доларів США зі сплатою 12,5% річних та в порядку визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 30 липня 2015 року. 
Позивачем було виконано у повному обсязі свої договірні зобов`язання перед відповідачем щодо видачі суми кредиту. 
18 листопада 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до п. 3.3 якого встановлено графік погашення заборгованості. 
Проте, відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, розрахунки з позивачем у відповідності до вимог договору не проводить, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №14-194/08-А від 31 липня 2008 року у розмірі: 488635,03 грн., яка складається з простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 3031, 14 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 23 серпня 2017 року становить 77224,03 грн.; простроченої заборгованості по відсоткам 955,30 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 16 травня 2017 року становить 24314, 01 грн.; простроченої заборгованості по щомісячній комісії 5731,27 грн.; пені за прострочення зобов`язання по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії 381365,72 грн.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 року вищезазначений позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №14-194/08-А від 31 липня 2008 року у розмірі 488635,03 грн.
Вирішено питання про судові витрати.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року змінено стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Глобал Спліт» у виконавчому провадженні з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 року по даній справі.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року, за заявою ОСОБА_1 , скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 року, ухвалене по справі за позовом ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
02 вересня 2020 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ТОВ «Глобал Спліт» про зменшення позовних вимог в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором №14-194/08-А від 31 липня 2008 року в розмірі 304612,41 грн., яка складається з основного боргу в сумі 12072,34 грн. та пені в сумі 292540,06 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року, позов ТОВ «Глобал Спліт» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором №14-194/08-А від 31 липня 2008 року в сумі 62072,34 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом не було встановлено обставин його матеріального становища.
Зазначає, що відповідач має складне матеріальне становище, а саме на його з дружиною утриманні знаходиться неповнолітня дитина та двоє батьків дружини пенсіонерів, які проживають разом з ними.
Погіршує майновий стан відповідача також борг за квартиру де вони на даний час проживають у розмірі 38853,03 грн.
Сукупний середній чистий дохід сім'ї відповідача складає 14316,91 грн на місяць.
Сплата комунальних послуг щомісячно без врахування заборгованості становить 1300,52 грн.
Отже, необхідний прожитковий мінімум на сім`ю відповідача з урахуванням малолітньої дитини та батьків пенсіонерів становить 9698 грн.
Зазначає, що позивачем був отриманий кредит у розмірі 104014,61 грн, що на момент отримання кредиту становило відповідно до курсу НБУ 21468 доларів США.
За весь час відповідачем було сплачено значно вищу вартість по кредитним зобов`язанням ніж ним фактично було отримано, а саме 18433,86 доларів США.    
Просив, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Глобал Спліт» задовольнити в частині часткового визнання заборгованості та зарахування часткового погашення за рахунок реалізації транспортного засобу. В частині інших позовних вимог просив відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом встановлено, що 31 липня 2008 року між ВАТ «Фінанси та Кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір №14-194/08А. 
Відповідно до п. 2.1 даного договору банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси в сумі 21468 доларів США, з оплатою за процентною ставкою 12,5 % річних строком до 30 липня 2015 року.
Відповідно до положень пунктів 1.2., 1.3. Статуту ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», зареєстрованого державним реєстратором 30 вересня 2009 року, з метою приведення у відповідність до вимог ЗУ «Про акціонерні товариства», змінено найменування Банку на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (протокол від 02 вересня 2009 року за № 4). 
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», є правонаступником щодо всіх прав та зобов`язань ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит».
За умовами пункту 4.3 вищевказаного договору позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця, у строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому позичальник користувався кредитними ресурсами та за який нараховані проценти за користування, згідно з графіком зниження розміру заборгованості, який зазначений у додатку № 1 до кредитного договору. 
Відповідно до п. 4.7 договору позичальник, щомісяця, в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 197,63 грн.
Відповідно до п. 5.1 договору, забезпеченням зобов`язань за цим договором є застава автомобіля Dacia Logan, 2008 року випуску, що належить відповідачу.
Між сторонами 18 листопада 2011 року укладено додаткову угоду №1 до вищезазначеного договору, якою змінено розмір щомісячного платежу по погашенню позичкової заборгованості за виданими кредитним ресурсами.
Факт отримання відповідачем зазначених коштів у розмірі 21468 доларів США підтверджується наданою копією заяви на отримання кредиту, наданим розрахунком заборгованості, в якому відображено рух коштів по рахунку.
31 жовтня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено Договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого право вимоги за кредитним договором до ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Глобал Спліт».
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року змінено стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Глобал Спліт».
Відповідно до довідки про стан кредитної заборгованості від 28 серпня 2020 року за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 304612,41 грн., з яких 488,36 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 29 січня 2020 року становить 12072,35 грн. основна заборгованість, а також пеня за прострочення зобов`язання по основному боргу в розмірі 292540,06 грн.
Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору, за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення платежу.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість була частково погашена відповідачем в сумі 92279,40 грн. у зв`язку із реалізацією транспортного засобу, а тому не відшкодованими залишаються 12072,35 грн.
Зменшуючи розмір пені, та стягуючи її з відповідача на користь позивача у розмірі 50000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що її розмір значно перевищує суму заборгованості, тоді як у відповідності до положень ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне. 
Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, належними доказами встановлено, що за відповідачем перед позивачем обліковується заборгованість в розмірі 304612,41 грн., з яких 12072,35 грн. основна заборгованість, а також пеня за прострочення зобов`язання по основному боргу в розмірі 292540,06 грн., про що свідчить довідка про стан кредитної заборгованості від 28 серпня 2020 року.
Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували розмір вказаної заборгованості.
За статтями 526, 612 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором.
Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до пункту 6.1. Кредитного договору, за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення платежу.
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.
Правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові від 03 вересня 2014 року (справа 6-100цс14) зазначено, що суд має зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.
При цьому, ВСУ вказав, що згідно ч.3 ст. 551 ЦК України, судам надано право зменшити розмір неустойки, а не звільнити від такої сплати взагалі.
Рішенням Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 визначено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. 
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. 
При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг.
Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача заборгованість у розмірі 12072,35 грн., а також зменшивши пеню до 50000 грн. у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дія рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 01 березня 2021 року, у зв`язку із залишенням цього судового рішення без змін необхідно поновити його дію.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
          Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року залишити без змін. 
Поновити виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба