ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року 
м. Київ
справа №815/5238/15
касаційне провадження №К/9901/26719/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Олендера І.Я.,  Хохуляка В.В., 

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - Підприємство) на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 (суддя Вовченко О.А.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 (головуючий суддя - Осіпов Ю.В., судді - Золотніков О.С., Скрипченко В.О.) у справі за позовом Державної податкової інспекції у Малиновському районі ГУ ДФС в Одеській області (далі - Інспекція), правонаступником якої є Головне управління ДПС в Одеській області (далі - Управління), до Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про надання дозволу на погашення суми податкового боргу,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року Інспекція звернулась до суду із позовом до Підприємства, у якому просила надати дозвіл на погашення податкового боргу Підприємства за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Інспекція посилалася на те, що Підприємство має податковий борг у розмірі 6890308,26 грн., проте вжиті податковим органом заходи до погашення цього податкового боргу не призвели, з огляду на що Інспекція звернулась до суду з вказаним позовом про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна Підприємства, яке перебуває у податковій заставі.  

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 28.12.2015, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016, позов задовольнив частково: надав дозвіл на погашення суми податкового боргу зі сплати податку на додану вартість у розмірі 6001500,24 грн. за рахунок майна Підприємства, що перебуває у податковій заставі. У іншій частині позовних вимог відмовив.

Судові рішення обґрунтовані тим, що оскільки на банківських рахунках Підприємства відсутні грошові кошти для погашення суми податкового боргу, що виключає необхідність вжиття податковим органом заходів стягнення коштів з рахунків платника податків, то наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог, з урахуванням часткової добровільної сплати податкового боргу.

Підприємство оскаржило рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 03.06.2016 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. 

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної правової оцінки тому, що в статутному фонді Підприємства частка держави становить не менше 25%, про що зазначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а заставне майно Підприємства належить до основних засобів, які забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 25.06.2019 прийняв касаційну скаргу Підприємства до провадження та зупинив виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 до закінчення касаційного провадження, а ухвалою від 17.05.2021 - закінчив підготовку справи до касаційного розгляду та визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 18.05.2021.

У відповідності до положень частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) у справі здійснено заміну відповідача - Інспекції його процесуальним правонаступником - Управлінням). 

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що Підприємство перебуває на обліку у Інспекції як платник податків.

Згідно облікових даних Інспекції станом на 31.08.2015 у Підприємства обліковується податковий борг, який виник на підставі: податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 3058528,16 грн. (постанова Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2015 у справі №815/668/15 про стягнення податкового боргу з банківських рахунків); грошового зобов`язання з податку на додану вартість та на підставі самостійно задекларованого податкового зобов`язання з податку на додану вартість за поданими податковими деклараціями та уточнюючими розрахунками податкових зобов`язань на суми:    уточнюючого розрахунку за грудень 2013 року - 1514,00 грн., сума штрафу, нарахована платником - 45,00 грн. (поданий у лютому 2015 року); уточнюючого розрахунку за травень 2014 року - 1147111,00 грн., сума штрафу, нарахована платником - 34413,00 грн. (поданий у грудні 2014 року); уточнюючого розрахунку за червень 2014 року - 197270,00 грн., сума штрафу, нарахована платником - 5918,00 грн. (поданий в грудні 2014 року); уточнюючого розрахунку за липень 2014 року - 10430,00 грн., сума штрафу,  нарахована платником - 313,00 грн.(поданий в червні 2015 року); уточнюючого розрахунку за жовтень 2014 року - 111251,00 грн., сума штрафу,  нарахована платником - 3338,00 грн. (поданий в грудні 2014 року); уточнюючого розрахунку за жовтень 2014 року - 9130,00 грн., сума штрафу, нарахована платником - 274,00 грн. (поданий у червні 2015 року); уточнюючого розрахунку за листопад 2014 року на суму від`ємного значення - 1110132,00 грн.; уточнюючого розрахунку за грудень 2014 року, де визначено суму штрафу, що нарахована платником - 6002,00 грн. (поданий у лютому 2015); податкової декларації за січень 2015 року - 165747,00 грн.; уточнюючого розрахунку за січень 2015 року - 14202,00 грн., сума штрафу нарахована платником - 426,00 грн. (поданий у березні 2015 року); уточнюючого розрахунку за січень 2015 року - 6648,00 грн., сума штрафу, нарахована платником - 199,00 грн. (поданий у травні 2015 року); податкової декларації за лютий 2015 року - 19320,00 грн.; уточнюючого розрахунку за лютий 2015 року - 22297,00 грн., сума штрафу, нарахована платником - 669,00 грн. (поданий у травні 2015 року); податкової декларації за березень 2015 року - 1496914,00 грн., податкової декларації за квітень 2015 року - 1253051,00 грн.; уточнюючого розрахунку за квітень 2015 року на суму від`ємного значення    20492,00 грн., за травень 2015 року - 192972,00 грн., (поданого у червні 2015 року); визначеного Підприємству податковим повідомленням-рішенням від 16.04.2015 №0005091502 грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 136409,00 грн. (основний платіж - 90939,00 грн., штрафні санкції - 45470,00 грн.); пені в розмірі 131345,79 грн.

В грудні 2015 року під час розгляду справи в суді першої інстанції Підприємство сплатило частину податкового боргу у розмірі 888808,02 грн., що підтверджено обліковою карткою відповідача.

З метою вжиття заходів щодо погашення заборгованості відповідачу 08.09.2014 було вручено податкову вимогу №1752-25 від 08.09.2014 та рішення про опис майна у податкову заставу, що підтверджується підписами головного бухгалтера Підприємства - Сафтюк Т.В.

В березні 2015 року посадовою особою Інспекції на підставі рішення № 7/15-52-25-013 від 08.09.2014 про опис майна у податкову заставу, відповідно до норм  Податкового кодексу України було проведено опис майна згідно оборотно-сальдової відомості на загальну суму 3109 262,3 грн., що оформлено актом №2/15-2-25-014 від 03.03.2015.

Також, Інспекцією направлялись до банківських установ інкасові доручення про стягнення податкового боргу з відповідача, які були повернуті банками без виконання, у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках боржника.

Підпунктами 88.1, 88.2 статті 88 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. 

Згідно з абзацами 1, 2 пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Положеннями абзаців 1, 2 підпункту 87.1, підпункту 87.2 статті 87 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Згідно преамбули Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цей Закон спрямований на забезпечення економічної безпеки держави, недопущення руйнування цілісних майнових комплексів державних підприємств, захисту інтересів держави під час реалізації майна господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно статуту відповідача Підприємство створене на власності ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (п. 1.1 статуту); засновником Підприємства є ПАТ «Державна     акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (п. 3.3 статуту); Підприємство засноване з метою забезпечення економічних інтересів держави, задоволення потреб держави, населення та оборони країни в удосконаленні і розвитку автомобільних доріг загального користування, розширення можливостей виробничого та соціального розвитку підприємств дорожнього господарства, підвищення ефективності використання матеріальних, фінансових та інших ресурсів на основі спільної діяльності, розподілу праці і кооперації (п. 2.1 статуту); майно Підприємства складається з сукупності речей, майнових прав, інших цінностей, вартість яких відображається на самостійному балансі Підприємства, яке передається Засновником Підприємству в господарське відання, та іншого майна, набутого Підприємством на засадах, не заборонених чинним законодавством і цим Статутом. Власником майна, переданого до господарського відання Підприємства Засновником, залишається Засновник, проте Підприємство має вчиняти передбачені законодавством заходи задля захисту такого майна (п. 4.2 статуту).

ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» утворене згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 221, в пункті 2 якої установлено, що: засновником Компанії є держава в особі Державної служби автомобільних доріг; повноваження вищого органу управління покладаються на засновника Компанії; у державній власності закріплюються 100 відсотків акцій Компанії із забороною їх відчуження, використання для формування статутних фондів будь-яких суб`єктів господарювання, передачі в управління будь-яким особам та вчинення будь-яких дій, наслідком яких може бути відчуження цих акцій з державної власності, зокрема передача в заставу, до прийняття окремого рішення щодо приватизації Компанії; акціонерами Компанії є держава в особі Державної служби автомобільних доріг до прийняття в установленому порядку рішення про приватизацію Компанії.

Згідно статуту ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» засновником Компанії є Державне агентство автомобільних доріг України, яке є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України (пункт 1.3 статуту); у державній   власності закріплюється 100 відсотків акцій Компанії з забороною їх відчуження, використання для формування статутних капіталів будь-яких суб`єктів господарювання, передачі в управління будь-яким особам та вчинення будь-яких дій, наслідком яких може бути відчуження цих акцій з державної власності, зокрема передача в заставу, до прийняття окремого рішення щодо приватизації Компанії (пункт 8.2 статуту).

Також, оборотно-сальдовою відомістю підтверджується, що заставне майно забезпечує виробничу діяльність Підприємства.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Підприємством сформовано статутний фонд в розмірі 60919917,69 грн.; центральний чи місцевий орган виконавчої влади, до сфери управління якого належить державне підприємство або частка держави у статутному фонді юридичної особи, якщо ця частка становить не менше 25 відсотків: ВАТ ««Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»; засновник: ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», розмір внеску до статутного фонду 60919918  грн.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли неправомірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, що оскільки в статутному фонді Підприємства частка держави становить не менше 25 відсотків, а заставне майно належить до основних засобів, які забезпечують ведення виробничої діяльності Підприємства, у зв`язку з чим відсутні підстави для надання податковому органу дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна відповідача.

Крім іншого, судами було встановлено, що Підприємством здійснювалась сплата його податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підтверджується копіями платіжних доручень, наявних у матеріалах справи, що свідчить про наявність у власності Підприємства грошових коштів та за приписами чинного законодавства унеможливлює здійснення продажу описаного в податкову заставу майна.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Підприємства підлягає задоволенню, а постанова Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 підлягають скасуванню в частині задоволених позовних вимог із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. В решті рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін.

Керуючись ч.1 ст. 52, п.3 ч.1 ст. 349, ст. 351, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, - 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо надання дозволу на погашення суми податкового боргу зі сплати податку на додану вартість у розмірі 6001500,24 грн. за рахунок майна Дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», що перебуває у податковій заставі, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. 

В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді	Л.І. Бившева І.Я.Олендер   В.В. Хохуляк